Номер провадження 2-а/754/214/26
Справа №754/5923/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

11 червня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в особі головуючого-судді Скрипки О.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, 

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.03.2026 року ПОГ СВГ ВП № 1 Броварського РУП капітаном поліції Палієм А.В. було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.
Зазначену постанову позивач вважає необґрунтованою, безпідставною та такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Так, позивач зазначає про те, що 23.03.2026 року він був безпідставно зупинений працівником поліції без пояснення причин та підстав зупинки транспортного засобу. При цьому Палій А.В. перебував на проїзній частині автомобільної дороги та створив загрозу безпеці дорожнього руху, чим змусив автомобіль здійснити екстрене гальмування. В подальшому працівником поліції Палієм А.В. було порушено процедуру зупинення транспортних засобів, вчинено погрози на його адресу щодо можливого затримання та застосування спецзасобів, а також наказано з`їхати з перехрестя, де його автомобіль міг створити аварійно-небезпечну ситуацію для інших учасників руху. 
Позивач стверджує, що жодної правомірної підстави для зупинки його автомобіля працівником поліції йому озвучено не було, а також не було надано ані протоколів про притягнення його до адміністративної відповідальності, ані постанов, тобто жодних належних та допустимих доказів вчинення ним правопорушення немає. На підставі наведеного позивач вважає, що оскільки працівником поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, то у нього не виникло обов`язку пред`являти документи. А тому, на думку позивача, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, його вина у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю. 
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить скасувати оскаржувану постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення, а також стягнути з відповідача судовий збір.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва Скрипки О.І. від 13.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст. 263 КАС України. Відповідачу надано строк (15 днів) для подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
23.04.2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача Жеребят`єва Д.С. на позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що правомірність дій поліцейського та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а вимоги поліцейського стосовно перевірки документів позивача були законними та відповідали нормам чинного законодавства України. З урахуванням наведеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
19.04.2026 року до суду надійшла відповідь представника позивача Буряк Ю.Ю. на відзив на позовну заяву. У даній відповіді представник позивача зазначає про те, що відзивом на позовну заяву не спростовуються доводи позовної заяви та заявлені позовні вимоги, в зв`язку із чим вважає, що позовна заява підлягає до задоволення повністю.
Відповідно до ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями ч.5 ст.262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
Дослідивши письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до постанови в справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 329247 від 23.03.2026 року, винесеною ПОГ СВГ ВП № 1 Броварського РУП капітаном поліції Палієм А.В., позивач ОСОБА_1 23.03.2026 року о 10.00 год. по вул.Київській в м.Українка, Обухівського району Київської області, керуючи т/з, не пред`явив у спосіб, що дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідчення водія відповідної категорії, та реєстраційні документи на ТЗ, чим порушив вимоги п.2.4 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. 
Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Позивач просить задовольнити його вимоги, вказуючи на відсутність законних підстав у працівників поліції для зупинки його транспортного засобу та, відповідно, відсутність у поліцейського права вимоги до водія надати документи (посвідчення водія, реєстраційні документи на ТЗ).
Сторона відповідача проти даних тверджень заперечувала, вказуючи на правомірність та обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового засідання, виходячи з наступного.
Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.
Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 126 КУпАП, передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Підпунктом «б» пункту 2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху, визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Так, позивач наголошує, що працівник поліції не мав визначених ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» підстав для зупинки його транспортного засобу.
У свою чергу, з наявних у матеріалах справи відеоматеріалів, наданих позивачем, зафіксовано неодноразову вимогу поліцейського, висловлену позивачу, про пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, попередження водія про те, що відносно нього буде складено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП, проте позивач дані вимоги не виконав, повідомивши, що виконає це лише після того, як інспектор надасть докази законності зупинки його автомобіля чи докази вчинення ним адміністративного правопорушення.
Вказані відеозаписи є якісними та надають можливість чітко і однозначно констатувати даний факт. При цьому, зміст зазначених вище файлів (відеозаписів) не викликає сумнівів у тому, що саме ними зафіксовані події, які мали місце 23.03.2026 року за участі сторін у справі.
Згідно законодавства України, на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.
Перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п. 1, 7 якої, такою підставою є: порушення водієм Правил дорожнього руху; прийняття уповноваженим органом державної влади рішення про обмеження чи заборону руху.

Частиною 3 наведеної статті, встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону № 580-VIII, вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).
Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в України продовжувався відповідними Указами Президента, внаслідок чого він діяв станом на день винесення оскаржуваної постанови та триває і на даний час.
Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455 (далі Порядок № 1455) визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Згідно з п. 2, 3 Порядку № 1455, правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закон України "Про правовий режим воєнного стану, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях".
Водійське посвідчення є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус в частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами та уповноважені особи Національної поліції наділені повноваженнями перевірки таких документів.
З позовної заяви вбачається, що позивач визнає факт своєї відмови у пред`явленні посвідчення водія, однак вважає, що поліцейський не мав права вимагати у позивача пред`явити його для перевірки під час зупинки на блокпосту.
Суд вважає, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 127/19283/17.
Доводи позивача, про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити документ на транспортний засіб, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, адже дії поліцейського по зупинці транспортного засобу не є предметом даного спору.
Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі № 524/126/17.

На думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, оскільки зупинка була здійснена не на вимогу поліцейського в результаті вчинення позивачем порушення ПДР, однак такі доводи не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до іншого обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем не виконано вимоги вищенаведеного законодавства, що свідчить про наявність підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП. 
В той же час, зупиняючи транспортний засіб позивача та здійснюючи перевірку документів, як превентивний захід в умовах дії воєнного стану, уповноважена особа Національної поліції діяла в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» та положень чинного законодавства, а отже, оскаржувана постанова про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною та обґрунтованою. 
Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що викладені в оскаржуваній постанові обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення, подія і склад адміністративного правопорушення знайшли своє підтвердження і підстави для скасування постанови відсутні, а позиція позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, та відсутність законних підстав у працівників поліції для зупинки його транспортного засобу не знайшла свого підтвердження, в тому судом відхиляється.
Враховуючи зазначене та з урахуванням положень ст.77 КАС України, суд вважає, що оскаржувана постанова не підлягає скасуванню в зв`язку з доведенням вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, ст.126 ч.1, 245, 251, 268, 280 КУпАП, ЗУ «Про дорожній рух», суд, -
В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі- відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 11 червня 2026 року.

Суддя: