Єдиний унікальний номер 205/4937/26
Номер провадження2/205/3950/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В. 
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,- 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1  (далі – Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2005 року по 20 серпня 2015 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину: доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач на даний час працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитину не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення донькою повноліття. 
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне підтримання позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності.
Відповідач також подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві названа сторона зазначає про повне визнання позову, та просить здійснити розгляд справи за його відсутності.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Дослідивши матеріали справи, встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і ухвалює за результатами розгляду справи рішення про задоволення позову з огляду на нижченаведене.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 10 лютого 2005 року по 20 серпня 2015 року. Від сумісного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину: доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 13.04.2010 року, яка зараз мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. 
Інших спільних дітей сторони не мають. Доказів наявності аліментних зобов`язань відповідача перед іншими особами матеріали справи не містять. 
Оскільки сторона позивача наполягає на неналежному виконанні відповідачем свого законодавче закріпленого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
У національному законодавстві України право дитини на утримання, що кореспондується із конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у положеннях Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її прав та законних інтересів, а також забезпечення одержання коштів, необхідних для належного розвитку та життєдіяльності.
Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей та осіб, яких він зобов`язаний утримувати, наявність майна, майнових прав, а також інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері або батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим за мінімальний розмір, визначений ч. 2 ст. 182 СК України.
При визначенні способу та розміру стягнення аліментів суд також враховує положення ст.ст. 181-184 СК України в їх системному взаємозв`язку.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних членів сім`ї та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що неповнолітня донька сторін проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач є батьком дитини, є працездатною особою, доказів наявності обставин, які б свідчили про неможливість виконання ним обов`язку щодо утримання дитини, матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять відомостей про наявність у відповідача інших аліментних зобов`язань або осіб, яких він зобов`язаний утримувати.
Окрім того, відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Перевіривши таке визнання, суд дійшов висновку, що воно не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийняте судом.
Враховуючи встановлені обставини справи, інтереси неповнолітньої дитини, розмір витрат на її утримання, принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, а також відсутність даних про обставини, які б свідчили про неможливість відповідача надавати матеріальне утримання дитині, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2026 року та до досягнення донькою повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави 50 відсотків ставки судового збору, яка підлягала сплаті при поданні позову, а іншу частину судового збору компенсувати за рахунок держави.
Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп., а інша частина судового збору у такому ж розмірі підлягає компенсації за рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 24, 55, 180-184, 191 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів – задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, як ВПО: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) батька, щомісячно, починаючи з 14 квітня 2026 року та до досягнення дитиною повноліття, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, на користь матері ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ).
3. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований, як ВПО: АДРЕСА_2 ) судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 665 грн. 60 коп. на користь держави.
5. Судовий збір у розмірі 665 грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан