справа № 631/728/25
провадження № 3/631/26/26

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 червня 2026 року селище Нова Водолага

Суддя Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновська Тетяна Михайлівна, за участю: 
секретаря судового засідання Семенко А. А., яка здійснювала фіксування судового засідання технічними засобами, 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – Левшакової О. І.,
розглянувши в режимі відеоконференції адміністративний матеріал, що надійшов від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області від відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області для розгляду по суті надійшов адміністративний матеріал, складений відносно ОСОБА_1 .
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 368836, складеного 21 червня 2025 року поліцейським відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Шарапою Костянтином Сергійовичем, убачається, що 21 червня 2025 року о 18 годині 57 хвилини в Харківській області, Харківський район, в селищі Нова Водолага, по вулиці Захисників України, поблизу магазину «Норма», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «DAEWOO SENS», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавством порядку у найближчому медичному закладі відмовився під відеозапис. ОСОБА_1 від керування транспортним засобом відсторонений.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення не визнав та у присутності свого представника – адвоката Левшакової Олесі Ігорівні пояснив, що 20 червня 2025 року у зв`язку із хворобою батька він приїхав до селища Нова Водолага Харківського району Харківської області із міста Дніпра. 21 червня 2025 року він їхав з лікарні та зупинився біля магазину «Норма» у селищі Нова Водолага. В цей час до нього під`їхали працівники поліції, які повідомили про нібито порушення ним Правил дорожнього руху. Під час спілкування з працівниками поліції, останні запитали чому у нього тремтять руки, на що він повідомив, що це у нього з дитинства після того, як його налякала собака. Незважаючи на це працівники наполягали на проходження ним огляду на стан наркотичного сп`яніння. Від проходження огляду він фактично не відмовлявся, проте не хотів їхати до медичного закладу саме з цим екіпажом патрульної поліції. Зазначив, що направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння від 21 червня 2025 року йому на руки не видавалось, що позбавила його можливості пройти відповідний огляд самостійно. Вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а дії працівників поліції взагалі суперечили усім відомчим нормативним актам. При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5037046 від 21 червня 2025 року, якою його було притягнуто да адміністративної відповідальності за частиною 10 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення не оскаржував, бо дійсно з його боку мало місце це порушення.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Левшакова Олеся Ігорівна у судовому засіданні зазначила, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 порушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, дії працівників поліції не відповідали приписам Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, співробітники поліції не законно зупинили транспортний засіб під керування ОСОБА_1 , не повідомили конкретну підставу зупинку, що ставить під сумнів й подальшу процедуру проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння. Ніяких порушень Правил дорожнього руху з боку її підзахисного не було, а отже й підстави для проведення відповідного огляду відсутні.
За твердження захисника, зміст протоколу суперечить наявним у справі відеозаписам, а саме у протоколі зазначено дві ознаки наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук та підвищена жвавість, проте на відеозаписах працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 лише про одну ознаку наркотичного сп`яніння у вигляді тремтіння пальців рук. Зазначене ставить під сумнів можливість прийняття протоколу про адміністративне правопорушення як доказу. 
При цьому адвокат зауважила, що фактично ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, про що неодноразово повідомляв поліцейських, але просив чітко повідомити яким нормативно-правовим актом передбачені такі вимоги, чого з боку працівників поліції зроблено було.
Окрім іншого ОСОБА_2 звернула увагу суду, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння від 21 червня 2025 року, що, на її думку, є також грубим порушенням.
Адвокат просила взяти до уваги, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у лікаря невропатолога з діагнозом G25.0 Есенціальний тремор, що підтверджується висновком лікаря невропатолога ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАРДОКТОР» ОСОБА_3 від 27 червня 2025 року.
Також за твердженням представника ОСОБА_1 , працівники поліції в супереч вимогам статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення та пункту 1 розділу Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, не відсторонили ОСОБА_1 , як водія, від керування транспортним засобом, що також є грубим порушенням наведених приписів діючого законодавства.
Враховуючи істотні порушення, допущені працівниками поліції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, та її захисник вважали за необхідне закрити провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення – у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Суд, вислухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та його представника, дослідивши матеріали адміністративної справи, у відповідності до положень статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, приходить до наступного.
Положення частин 1 та 2 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У відповідності до приписів частини 1 статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративне правопорушення (проступок) – це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свобод громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 23 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 Кодексу України про адміністративне правопорушення).
Положеннями статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водночас, приписами статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначені положеннями Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух», частина 1 статті 14 якого обумовлює, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, тощо (частина 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух»).
Приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюються Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – Правила дорожнього руху), пункт 1.3 яких передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста – машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
При цьому водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 2.9 «А» Правил дорожнього руху).
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху передбачена статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Так, частина 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз вищенаведеної норми права свідчить про те, що її диспозиція містить кілька окремих складів адміністративного правопорушення, які є самостійними і відрізняються за своєю об`єктивною стороною, тобто за характером вчинених особою дій, за які цю особу може бути притягнуто до адміністративної відповідальності. Такі дії зокрема можуть виражатися у керуванні транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння, або відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння.
При цьому, проходження в установленому порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов`язком водія, а не його правом.
Процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння визначена положеннями статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 № 1103.
Частинами 2 та 3 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення чітко визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частини 5 та 6 статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Згідно положень пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі – Інструкція (тут і далі у редакції, що була чинною на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення)), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість (пункт 4 розділу І Інструкції).
Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Як визначено у пунктах 3, 4, 7 та 8 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (у редакції, що була чинною на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення), огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Метою цього огляду є встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння в обстежуваної особи. Проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів. Предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покрову обличчя і рук. Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (пункти 10, 12 та 13 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (у редакції, що була чинною на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення)).
Згідно з пунктами 15, 16, 19 та 20 розділу ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (у редакції, що була чинною на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення)) за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акту медичного огляду. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – висновок щодо результатів медичного огляду особи на стан сп`яніння) (додаток 4) видається на підставі акту медичного огляду. Акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння складається в усіх випадках безпосередньо після огляду особи у трьох примірниках: перший примірник видається під підпис поліцейському, який доставив особу на огляд, другий видається оглянутій особі, а третій залишається в закладі охорони здоров`я.
Крім того, процедура направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - огляд), і проведення такого огляду визначена у «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року (далі – Порядок).
Так, відповідно до пунктів 2, 3 та 7 Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС. Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням. Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок складається в трьох примірниках: по одному – для поліцейського та водія транспортного засобу, а третій залишається в закладі охорони здоров`я. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку (пункти 10, 13 та 14 Порядку).
При цьому, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (пункт 8 Порядку).
Отже, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
З матеріалів справи убачається, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 368836 від 21 червня 2025 року, складений саме за відмову ОСОБА_1 , як водія, від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і в порядку передбаченому чинним законодавством. 
Аналізуючи зміст цього протоколу, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був ознайомлений з відомостями цього протоколу, про що свідчить його власноручний підпис у цьому протоколі в графах: «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи»; «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті правопорушення» тощо.
Так, не зважаючи на заперечення своєї провини, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, підтверджується сукупністю даних, що містяться в наступних належних та допустимих доказах, безпосередньо досліджених в судовому засіданні, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 368836, складеному 21 червня 2025 року поліцейським відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшим сержантом поліції Шарапою Костянтином Сергійовичем, у якому зафіксовано, що 21 червня 2025 року о 18 годині 57 хвилини в Харківській області, Харківський район, в селищі Нова Водолага, по вулиці Захисників України, поблизу магазину «Норма», водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «DAEWOO SENS», державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавством порядку у найближчому медичному закладі відмовився під відеозапис. ОСОБА_1 від керування транспортним засобом відсторонений. Вказаний протокол складений у присутності ОСОБА_1 та містить його особистий короткий підпис з наданням власноручних пояснень щодо не погодження з діями працівників поліції. 
Крім того, останній своїм коротким особистим підписом підтвердив, що йому були роз`ясненні права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення та повідомлено про місце розгляду адміністративного матеріалу (а. с. 2);
- рапортом інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого сержанта поліції Костянтина Шарапи від 21 червня 2025 року, який доповів т. в. о. начальника відділення поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Харківській області капітану поліції Володимиру Сосюрці, що під час виконання службових обов`язків в складі наряду «Водолага 37» спільно з інспектором сектору реагування патрульної поліції лейтенантом поліції Білоусовим Д. Р. за адресою: Харківська область, селище Нова Водолага, вулиця Захисників України, поблизу магазину «Норма», 21 червня 2025 року о 18 годині 58 хвилин було зупинено транспортний засіб марки «DAEWOO SENS», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив дитину зростом менше 150 см без спеціальної утримуючої системи, чим порушив вимоги пункту 21.11 «б» Правил дорожнього руху України. Під час спілкування у водія ОСОБА_1 було помічено явні ознаки наркотичного сп`яніння: підвищена жвавість, виражене тремтіння пальців рук, внаслідок чого останньому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у найближчому медичному закладі, а саме Нововодолазькій центральній лікарні, на що ОСОБА_1 відмовився у категоричній формі. Після чого ОСОБА_1 було роз`яснено, що у разі не виконання ним пункту 2.5 Правил дорожнього руху України відносно нього буде складено протокол за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на що ОСОБА_1 погодився. Після чого відносно ОСОБА_1 був складений протокол за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною 10 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а. с. 3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (додаток 1 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (пункт 8 розділу ІІ), що є додатком до протоколу серії ЕПР1 № 368836, з якого убачається, що 21 червня 2025 року о 19 годині 20 хвилин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами виявлених ознак сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, підвищена жвавість, направлявся до Комунального некомерційного підприємства «Нововодолазька центральна лікарня» Нововодолазької селищної ради Харківської області для медичного огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння, проте від проходження огляду відмовився. Вказане направлення містить власноручний короткий особистий підпис ОСОБА_1 та дату «21.06.2025» (а. с. 4).
Також з матеріалів справи установлено, що 21 червня 2025 року о 18 годині 57 хвилини в Харківській області, Харківський район, в селищі Нова Водолага, по вулиці Захисників України, поблизу магазину «Норма», водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «DAEWOO SENS», державний номерний знак НОМЕР_2 , перевозив дитину зростом менше 150 см у транспортному засобі без використання спеціальної дитячої утримуючої системи, а також під час перевірки документів у водія був відсутній поліс обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, за що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5037046 від 21 червня 2025 року був притягнутий до адміністративної відповідальності з урахуванням статті 36 Кодексу України про адміністративні правопорушення за частиною 10 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладання адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок (а. с. 7). 
Даний факт ОСОБА_1 не заперечувався, відомостей про те, що вказана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності у встановленому законом порядку була оскаржена, матеріали справи не містять та стороною захисту не доведено, а отже вказані обставини підтверджують факт керування останнім відповідним транспортним засобом марки «DAEWOO SENS», державний номерний знак НОМЕР_2 , та здійснення порушення Правил дорожнього руху з боку водія.
Крім того, у судовому засіданні були відтворені та досліджені відеозаписи, зроблені працівниками поліції, а саме диски, на яких маються відеофайли з автомобільного відеореєстратора 70 mai Smart Сam Pro PlusА500, інвентаризаційний номер 1113057442-8, з портативного відеореєстратора ТЕСSAR BDC-53-02, інвентаризаційний номер 1113057280-7, з портативного відеореєстратора ТЕСSAR BDC-53-02, інвентаризаційний номер 1113057280-9, на яких відображено перебіг подій, що мали місце 21 червня 2025 року у селищі Нова Водолага Харківського району Харківської області за участю водія ОСОБА_1 . Так, відеозаписів встановлено, що 21 червня 2025 року о 18 годині 57 хвилин у селищі Нова Водолага по вулиці Захисників України рухається транспортний засіб марки «DAEWOO SENS», білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , за яким прямує екіпаж патрульної поліції та подає сигнал про зупинку. О 18 годині 58 хвилин автомобіль зупиняється біля магазину «Норма», з водійського боку виходить чоловік, а з пасажирського – жінка. До водія підходять працівник поліції, представляються, повідомляють про здійснення відеофіксації відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та запитують, чому водій не зупинився, коли йому був поданий відповідний сигнал. Водія повідомив, що не побачив сигналу про зупинку, після чого працівник поліції повідомив про причину зупинки, а саме перевезення дитини без спеціальної утримуючої системи, та попросив пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Водій пред`являє у електронному вигляді посвідчення водія, за яким останнього встановлено як ОСОБА_1 . Після чого другий працівник поліції представляється та запитує у ОСОБА_1 чи зрозуміла йому причина зупинки, на що останній відповідає, що зрозуміла. О 19 годині 04 хвилини під час спілкування з ОСОБА_1 поліціант цікавиться у останнього станом його здоров`я, чи не хворіє він якимось хворобами чи не проходить він зараз лікування. На запитання працівника поліції водій повідомляє, що у нього є вегето-судинна дистонія, але наразі ніякого лікування він не проходить. Тоді працівник поліції запитує у ОСОБА_1 коли той останній раз відпочивав та скільки часу він перебуває за кермом, на що водій відповідає, що відпочивав останній раз вночі, а за кермом перебуває близько 30 хвилин. Надалі працівник поліції запитує у водія чому у нього тремтять руки, на що ОСОБА_1 повідомляє, що це у нього з дитинства. Інспектор поліції зазначає, що тремтіння пальців рук є однією із ознакою стану наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 вказує, що це маячня. О 19 годині 06 хвилин поліціант запитує у водія чому він так розхвилювався та детально розповідає причини з яких він цікавився стан його здоров`я та часом відпочинку. Надалі, о 19 годині 07 хвилин інспектор поліції цікавиться чи вживав ОСОБА_1 будь-які наркотичні речовини, на що останній повідомляє, що наркотичні засоби ніколи не вживав. Проте працівник поліції посилаючись на приписи пункту 2.5 Правил дорожнього руху пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, оскільки у нього наявні виражені ознаки наркотичного сп`яніння у вигляді тремтіння пальців рук, у найближчому медичному закладі – Комунальному некомерційному підприємстві «Нововодолазька центральна лікарня». З пропозицією інспектора поліції водій не погоджується та зазначає, що у нього постійно присутнє тремтіння пальців рук, але це не означає про вживання ним алкогольних чи наркотичних засобів. О 19 годині 09 хвилин поліціант повідомляє ОСОБА_1 , що окрім такої ознаки наркотичного сп`яніння, як виражене тремтіння пальців рук, у останнього явно збуджений стан та підвищена жвавість, що також є ознаками наркотичного сп`яніння відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, а ще він помітно нервує. Інспектор поліції звертаючись до водія зазначає, що якщо тому нічого приховувати, то він повинен на вимогу працівників поліції пройти відповідний огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння та роз`яснює, що у разі відмови водія від проходження огляду відносно такого водія складається протокол про адміністративне правопорушення за порушення пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення й запитує чи зрозуміло це ОСОБА_1 , а також повторно пропонує пройти відповідний огляд у встановленому законодавством порядку. Не дочекавшись реакції водія, о 19 годині 11 хвилин працівник поліції втретє пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у найближчому медичному закладі та зазначає, що якщо він протягом декількох хвилин не відреагує на його пропозицію, то відносно нього буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху. ОСОБА_1 повідомляє, що він не відмовляється від проходження огляду, на що поліціант пропонує останньому присісти до їх службового транспортного засобу та проїхати з ними до найближчого медичного закладу, який має права проводити відповідний огляд, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Нововодолазька центральна лікарня». В цей час ОСОБА_1 починає кудись телефонувати, викликати інший екіпаж патрульної поліції та відходить від автомобіля та направляється у приміщення магазину. За водієм слідує інспектор поліції та звертається до нього з проханням повернутись на місце зупинки транспортного засобу. О 19 годині 14 хвилин поліціант ще раз пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, на що водій не реагує та продовжує спілкуватись по телефону. При цьому працівник поліції вкотре роз`яснює водієві, що якщо він не буде ніяк реагувати на його законні вимоги та пропозиції, це буде розцінене як відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та відносно ОСОБА_1 буде складений протокол за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На неоднократні пропозиції працівника поліції ОСОБА_1 не реагує та каже, що буде чекати на приїзд іншого екіпажу патрульної поліції. О 19 годині 15 хвилин інспектор поліції вкотре звертається до водія з пропозицією присісти в службовий автомобіль патрульної поліції та проїхати до Комунального некомерційного підприємства «Нововодолазька центральна лікарня», на що о 19 годині 16 хвилин ОСОБА_1 заявляє, що з ними він нікуди не поїде та буде чекати інших працівників поліції. Поліціант повідомляє ОСОБА_1 , що таку його поведінку він розцінює як відмову від проходження у встановленому законодавством порядку огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння та зазначає, що переходить до складання відносно водія протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але перед цим ще раз пропонує пройти відповідний огляд. На вказану пропозицію ОСОБА_1 зазначає, що «з ними він взагалі не буде нічого робити». Після чого о 19 годині 17 хвилин працівник поліції повідомляє, що він фіксує остаточну відмову водія від проходження в установленому законодавством порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння та переходить до складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на що ОСОБА_1 відповідає «оформляйте що хочете». О 19 годині 19 хвилин працівники поліції надають ОСОБА_1 для ознайомлення пам`ятку про права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з якою останній самостійно вголос ознайомлюється.
Досліджені відеозаписи свідчать, що після тривалих розмов, ОСОБА_1 до медичного закладу з працівниками поліції так й не поїхав. Після чого працівники поліції почали складати протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та інші матеріали. О 19 годині 44 хвилини працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 суть складеного протоколу про адміністративне правопорушення, останній підписав протокол та власноруч виклав у ньому свої письмові пояснення, а також о 19 годині 55 хвилин поставив свій особистий короткий підпис у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зафіксовано його відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі. 
Крім того, на відеозаписах зафіксовано, як після складання протоколу про адміністративне правопорушення та інших документів, працівник поліції о 20 годині 04 хвилин повідомляє ОСОБА_1 , що той від керування транспортним засобом відсторонений та йому не можна сідати за кермо й транспортний засіб залишиться припаркованим біля магазину, на що ОСОБА_1 повідомив, що зрозумів це. Про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом працівники поліції повторно повідомили останнього о 20 голині 13 хвилин. 
Відтак, із досліджених у судовому засіданні відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 дійсно 21 червня 2025 року керував транспортним засобу з ознаками наркотичного сп`яніння, проте від медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився.
Ніякого фізичного чи психологічного тиску з боку працівників поліції до ОСОБА_1 застосовано не було, що також підтверджено дослідженими у судовому засіданні відеозаписами.
Будь-яких порушень при проведенні фіксації вчиненого адміністративного правопорушення та збирання доказів, судом не встановлено. Відеозапис працівниками поліції вівся безперервно. Підстав уважати, що відеозаписи, які долучені до матеріалів справи, є змонтовані з метою неправомірного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у суду немає та останнім не доведено. Ознак фальсифікації вказані записи не містять. До того ж, на відеозаписах чітко зафіксовані обставини справи згідно викладеної у протоколі суті правопорушення, а саме: підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмова водія на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у найближчому медичному закладі. 
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Однак, ОСОБА_1 скориставшись своїм правом на захист, звернувшись за допомогою до адвоката, не скористався своєю процесуальною можливістю та не звернувся із скаргами на дії працівника поліція до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі.
Також, матеріали справи не містять відомостей про те, що стороною захисту подавалася заява у порядку, передбаченим чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, до правоохоронних органів щодо фальсифікації матеріалів справи або про перевищення працівниками поліції своїх повноважень при виконанні ними своїх службових обов`язків при складанні адміністративного матеріалу відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Як й не надано доказів того, що ОСОБА_1 або його захисник звертались до суду в порядку, передбаченому нормами Кодексу адміністративного судочинства України, щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції, що також підтверджено останніми у судовому засіданні. А тому доводи сторони захисту про те, що працівники поліції під час складення протоколу та інших матеріалів справи порушили вимоги чинного законодавства є необґрунтованими та суд ставиться до них критично.
В цілому протокол про адміністративне правопорушення складений з дотриманням вимог статтей 254 – 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, будь-яких істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не вбачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу. 
Також, з огляду на те, що подія була зафіксована поліцейськими за допомогою технічного засобу відеозапису, і відеозаписи були долучені до протоколу про адміністративне правопорушення, суд вважає, що проведення огляду та складання протоколу про адміністративне правопорушення відбулось з дотриманням вимог закону, у тому числі статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При цьому, суд звертає увагу на те, що досліджені у судовому засіданні відеозаписи є об`єктивними доказами, оскільки містить у собі фактичні дані, які вказують на те, що ОСОБА_1 дійсно 21 червня 2025 року керував транспортним засобом та відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
На переконання суду протокол про адміністративне правопорушення не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, порушень вимог статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не встановлено.
Беручи до уваги, що суду не було надано будь-яких фактичних відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а також щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду водія на стан наркотичного сп`яніння й складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних доказів, суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності.
Крім того, суд бере до уваги, що Верховний Суд у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 720/49/19 зауважив, що за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.
У даній справі суд вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.
Безумовно, істотне порушення фундаментальних прав і свобод особи не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику. Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті правопорушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
Як вже зазначалося, проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому статтею 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року.
Разом з тим в цій справі не установлено факту істотного порушення указаних положень щодо алгоритму огляду та фундаментальних прав і свобод особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Слід зазначити, що вирішуючи справу суд має приймати інформоване рішення, тобто робити свої висновки щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, виходячи з усієї релевантної інформації, яку сторонам вдалося отримати і надати суду.
Правила недопустимості доказів становлять собою обмеження цього загального принципу, дозволяючи або зобов`язуючи виключати з процесу доказування інформацію, яка потенційно може мати істотне, а іноді й вирішальне значення для справи.
Тому виключення потенційно важливих відомостей, тобто визнання їх недопустимими незалежно від їх стосунку до справи і доказового значення, є крайнім заходом, до якого слід звертатися у разі, якщо іншими засобами неможливо забезпечити справедливого судового розгляду.
В основі створення правил про недопустимість доказів лежать кілька міркувань.
Насамперед це виключення потенційно недостовірних доказів або доказів, достовірність яких неможливо перевірити.
Також запровадження правил про недопустимість доказів має за мету створити стримуючий ефект для державних органів. Загроза виключення доказів, отриманих внаслідок істотного порушення фундаментальних прав і свобод людини, знеохочує органи правопорядку вдаватися до таких порушень.
Тому концепція, що лежить в основі правил щодо допустимості доказів, на переконання суду, виходить з розуміння, що в центрі уваги суду, який вирішує питання про допустимість доказу, мають знаходитися права особи і виправданість їх обмеження державою, незалежно від того, яким саме представником держави ці права обмежуються.
Водночас, порушення численних формальностей, які регулюють порядок складання процесуальних документів чи окремих процесуальних дій, але жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті порушення і покаранні винуватця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.
Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2020 року у справі № 318/292/18 зазначав, що норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».
Суд в цій справі вважає такий підхід, сформований Верховним Судом, правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та/або заперечити цю інформацію
Що стосується тверджень ОСОБА_1 та його представника – адвоката Левшакової Олесі Ігорівни, що у протоколі зазначено дві ознаки наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук та підвищена жвавість, проте на відеозаписах працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 лише про одну ознаку наркотичного сп`яніння у вигляді тремтіння пальців рук, а також що ОСОБА_1 фактично погоджувався пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, про що неодноразово повідомляв поліцейських, але просив чітко повідомити яким нормативно-правовим актом передбачені такі вимоги, чого з боку працівників поліції зроблено було, то вказані твердження спростовуються дослідженими у судовому засіданні відеозаписами, на яких чітко зафіксовано, як працівник поліції під час спілкування з ОСОБА_1 повідомив, що у нього є підозра, що останній перебуває у стані наркотичного сп`яніння, про що свідчать такі ознаки, як виражене тремтіння пальців рук, збуджений стан, підвищена жвавість, вказані ознаки визначені в «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також неодноразово роз`яснював останньому приписи пункту 2.5 Правил дорожнього руху.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 не було видано на руки направлення на проходження медичного огляду для того, щоб останній зміг пройти його самостійно, що є грубим порушенням, не ґрунтується на приписах діючого законодавства, оскільки відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду», а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, дане направлення надається водієві для проходження огляду в закладі охорони здоров`я, коли водій відмовився від проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, проте відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, який проводиться виключно у медичних закладах та у присутності працівників поліції.
При цьому суд звертає увагу, що самостійне проходження водієм огляду у медичному закладі суперечить приписам постанови Кабінету Міністрів України № 1103 від 17 грудня 2008 року «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також проведення такого огляду», а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, які передбачають, що саме поліцейський зобов`язаний забезпечити проведення огляду в спеціалізованому закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Що стосується долученої до матеріалів справи представником ОСОБА_1 – адвокатом Левшаковою О. І. копії довідки, виданої 27 червня 2025 року лікарем невропатологом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТАРДОКТОР» ОСОБА_3 , з якою убачається, що ОСОБА_1 після відвідування лікаря поставлений діагноз: G25.0 Есенціальний тремор, то вона ніяким чином не спростовує факт вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме відмови ОСОБА_1 як водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому законодавством порядку. До того ж, із вказаної довідки вбачається, що до лікаря за медичною допомогою ОСОБА_1 звернувся 27 червня 2025 року, проте адміністративне правопорушення за участю останнього мало місце 21 червня 2025 року. При цьому із досліджених у судовому засіданні відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 21 червня 2025 року під час спілкування з працівником поліції на його запитання щодо проходження на час зупинки транспортного засобу будь-якого лікування, відповів, що ніякого лікування він не отримує. Також твердження ОСОБА_1 про те, що наркотичні засоби він взагалі не вживає, правового значення в даному випадку не мають, оскільки його дії кваліфіковані як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку. А отже, дані твердження та докази суд розцінює як спробу уникнути відповідальності за скоєне.
Не заслуговують на увагу й посилання сторони захисту на безпідставність зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Відповідно приписів статей 23 і 35 Закону України «Про Національну поліцію», статтей 130, 255 і 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 № 1103, поліцейський є спеціально уповноваженою особою на зупинку транспортного засобу та виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
В даному випадку, як убачається із досліджених у судовому засіданні відеозаписів підставою зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , було порушення останнім Правил дорожнього руху, а саме пункту 21.11 «б», та ОСОБА_1 відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5037046 від 21 червня 2025 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 10 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення з накладання адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок. Факт порушення ОСОБА_1 наведеного пункту Правил дорожнього руху, останнім у судовому засіданні не заперечувався. 
Крім того, оскільки в Україні як на час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , так і на даний час, діє режим воєнного стану, через що працівникам поліції надано право зупинки будь-яких транспортних засобів (на блокпостах чи під час патрулювання), що хоча і може призвести до звуження певних прав особи, проте, на переконання суду, таке звуження прав особи є виправданим під час дії режиму воєнного стану. 
Водночас, всупереч доводам сторони захисту підстава зупинки транспортного засобу не є предметом доказування у справі за статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки ці обставини не мають значення для правильного вирішення справи та встановлення факту керування особою транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння.
Разом з цим, слід зауважити, що відповідно до приписів статті 36 Закону України «Про Національну поліцію», зупинка транспортного засобу є компетенцією поліцейського та його дії можуть бути оскаржені в порядку встановленим законом. Однак, у даній справі дії уповноважених осіб органу поліції, які склали протокол та фіксували правопорушення в порядку, передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 та його захисником не оскаржувалися. Відтак, твердження останніх щодо неправомірності дій працівників поліції при зупинці транспортного засобу та складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Натомість з матеріалів справи установлено, що при зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 у останнього працівниками поліції були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння у зв`язку з чим останньому й було запропоновано пройти відповідний медичний огляд у найближчому закладі охорони здоров`я. 
Вирішення наявності чи відсутності ознак сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в стані наркотичного сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
З огляду на що, доводи сторони захисту про відсутність законних підстав для проведення огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння та ознак наркотичного сп`яніння у останнього носять суб`єктивний характер.
Також не знайшли свого підтвердження і посилання представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо невиконання працівниками поліції приписів статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині не відсторонення від керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Так, на досліджених у судовому засіданні відеозаписах чітко зафіксовано, як о 20 годині 04 хвилини працівник поліції повідомляє ОСОБА_1 , що від керування транспортним засобом його відсторонено та заборонено сідати за кермо, на що останній повідомляє, що зрозумів це. Також працівник поліції повторно нагадує водієві про відсторонення його від керування транспортним засобом о 20 годині 13 хвилин.
При цьому, а ні положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, а ні приписами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, не передбачено обов`язку працівників поліції складати з цього приводу будь-які акти, довідки тощо.
Як зазначає у своїй усталеній правовій практиці Європейський суд з прав людини, при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи схожих неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, Високий Суд зазначає, що під час провадження не у всіх справах неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio («той, хто стверджує, той і доводить»). Однак, особа, яка висуває певні доводи має вжити розумних заходів щодо їх підтвердження чи спростування, адже розгляд справи відбувається у межах тих доводів в яких суд має встановити факти стосовно подій, щодо яких існує незгода, а встановлення фактів має ґрунтуватись на критерії доказу «поза будь-яким розумним сумнівом». Такі доводи мають бути засновані на низці вказівок або неспростованих, достатньо вагомих, точних і узгоджених між собою презумпцій. Тільки у зв`язку з цим судом може бути взята до уваги поведінка сторін спрямована на пошук доказів щодо підтвердження висунутих доводів. Інакше, суд буде позбавлений процесуальної можливості врахувати доводи особи та вважати їх правдивими (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Таніш та інші проти Туреччини» («Tanэю and Others v. Turkey»), § 160, у справі «Тагаєва та інші проти Росії» («Tagayeva and Others v. Russia»), § 586, у справі «Кухалашвілі та інші проти Грузії» («Kukhalashvili and Others v. Georgia»), § 148).
Враховуючи, що сторона захисту не надала до суду будь-яких фактичних відомостей на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час проведення ними огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, а також складення ними протоколу та інших процесуальних документів за цією справою, а матеріали справи не містять відповідних відомостей, суд дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в письмових доказах та долучені до матеріалів справи, відповідають дійсності.
Натомість, саме відмова від проходження огляду водія є процесуально визначальним фактом у цій справі, адже адміністративна відповідальність, встановлена частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, настає в цьому випадку, саме за відмову водія від проходження огляду на стан наркотичного в спеціалізованому медичному закладі, що знайшло своє підтвердження у відомостях відеозаписів та інших письмових доказах, що, в свою чергу, вказує на наявність ознак складу цього правопорушення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, § 23).
При розгляді даної справи суд також приймає до уваги, що адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за своїм характером має підвищену суспільну небезпеку, оскільки становить загрозу не лише для безпечного руху транспорту, а й для життя та здоров`я водіїв, учасників дорожнього руху та пішоходів.
Таким чином, оцінивши матеріали справи та наведені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, своєчасному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, вважаю факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, як відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння доведеним, а тому він підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», заяви № 15809/02 і № 25624/02), яке з урахуванням положень статей 8 та 9 Конституції України є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
При вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення, на особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд враховує таке.
Згідно з частиною 2 статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При накладенні стягнення за адміністративне правопорушення, суддя враховує характер його вчинення, ступінь вини, майновий стан, особу правопорушника, а також наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , відповідно до статтей 34 і 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суддею із матеріалів справи не встановлено.
Вирішуючи питання щодо міри адміністративного стягнення, яке необхідно призначити ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Адміністративна відповідальність має подвійну мету – захист правопорядку і виховання громадян у дусі поваги до закону та правил співжиття. Зазначену мету можна конкретизувати через дві основні функції адміністративної відповідальності.
Перша – репресивно-каральна («штрафна») – полягає в тому, що адміністративна відповідальність є, по-перше, актом відплати держави правопорушнику, а по-друге, - засобом, який попереджає нові правопорушення.
Друга функція – запобіжно-виховна – тісно пов`язана з попередньою. Вона покликана забезпечити формування в адресатів адміністративно-правових норм мотивів, які б спонукали їх дотримуватись вимог законів, поважати права і законні інтереси інших осіб.
Тобто, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, що і матиме місце в цій ситуації.
Відтак, керуючись принципом верховенства права, з урахуванням вимог статей 33, 245, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою запобігання вчинення у подальшому нових правопорушень та досягнення мети адміністративного покарання, беручи до уваги характер скоєного адміністративного правопорушення, особу правопорушника та ступень його вини, суддя вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів в межах санкції частини 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення України, з урахуванням вимог статтей 34 та 35 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Саме ця міра покарання, на думку суду, буде достатньою для виправлення порушника та запобігання вчинення ним нових адміністративних правопорушень.
В порядку частини 5 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення суд вирішує питання про стягнення судового збору з особи, на яку накладається адміністративне стягнення.
Відповідно до вимог статті 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з частиною 1 та пунктом 5 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у сумі, яка дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому він справляється.
Статтею 7 Закону України № 4695-IX від 03 грудня 2025 року «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3328 гривень 00 копійок.
В зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне стягнути із ОСОБА_1 судовий збір по справі про адміністративне правопорушення у розмірі 665 гривень 60 копійок, – зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 9 – 11, 23, 24, 33 – 35, частиною 6 статті 38, статтею 40-1, частиною 1 статті 130, статтями 245, 246, 249 – 252, частиною 1 статті 255, статтею 266, частиною 2 статті 268, частиною 2 статті 277, статтями 280, 283 – 285, частиною 2 статті 287, статтями 294, 298, частинами 1 і 2 статті 299 та частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок, який стягнути на користь держави (номер рахунку (IBAN): UA 168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету: 21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37874947, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) – електронне адміністрування податку) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк ОДИН рік.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок (отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП електронне адміністрування податку), номер рахунку (IBAN) UA 908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
В разі не сплати штрафу у строк встановлений частиною 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення у порядку примусового виконання постанови стягується штраф у подвійному розмірі, що буде складатиме 34000 гривень 00 копійок.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до відповідальності, її законним представником, захисником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд Харківської області. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку оскарження, а у випадку такого оскарження - з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження.

Суддя        Т. М. Трояновська