ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м.Дніпро Справа № 904/4290/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є., 
секретар судового засідання Жолудєв А.В.
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 (суддя Манько Г.В.)

у справі № 904/4290/25
за позовом: ОСОБА_1 
до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73"
про визнання протиправним та недійсним рішення засідання правління ОСББ

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, згідно якого просить визнати протиправним та недійсним рішення засідання правління ОСББ "Софія 73", оформлені Протоколом Загальних зборів ОСББ "Софія 73" від 07.05.2025 в повному обсязі. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі №904/4290/25 в задоволенні позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/4290/25 стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73" (49087, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Ковалевської Софії, буд. 73, ідентифікаційний код 44703291) витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
Не погодившись з вказаними рішенням та додатковим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 по справі № 904/4290/25 в повному обсязі та скасувати додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 року по справі № 904/4290/25 в повному обсязі. Прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити в повному обсязі. Судові витрати у розмірі: 3 028,00 грн. – судового збору за звернення до суду першої інстанції, 4 542 грн. – судового збору за звернення до суду апеляційної інстанції, 30 000 грн. – витрат на правову допомогу в ході розгляду справи в суді першій інстанції – покласти на Відповідача, та відповідні докази на підтвердження витрат буде надано на протязі трьох календарних днів з моменту прийняття рішення за результатами розгляду Апеляційної скарги. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при неправильному застосуванні норма матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- порушення норм процесуального права судом першої інстанції зумовлене саме відсутністю посилання у оскаржуваному рішенні на будь-яку позицію ВС, та не взяття до уваги неведену в позові позицію ВС, що свідчить про відступ судом першої інстанції від позиції ВС в ході вирішення спору по суті;
- оскаржуваним протоколом фактично загальні збори надали дозвіл Голові ОСББ витрачати кошти співвласників без окремого погодження Загальними зборами у розмірі – до 270 000 грн. Оскаржуваний Протокол Загальних зборів ОСББ «СОФІЯ 73» від 30.05.2025 р. (за результатами голосування, проведеного 07.05.2025 р.) порушує права Позивача, так як безпосередньо впливає на подальший рівень витрат на утримання будинку та прибудинкової території. Тобто, оскаржуваним протоколом фактично загальні збори надали дозвіл Голові ОСББ витрачати кошти співвласників без окремого погодження Загальними зборами у розмірі – до 270 000 грн;
- судом першої інстанції було в повному обсязі проігноровано доводи Апелянта, щодо відсутності доказів здійснення голосування саме 172 співвласниками багатоквартирного будинку, як зазначено безпосередньо в спірному протоколі. Апелянт звертав увагу суду першої інстанції на те, що в Реєстрів присутніх учасників голосування зазначено лише 14 членів ОСББ, а самі бюлетені (листи голосування, які були долучені Відповідачем до справи) – викликають сумніви щодо їх підписантів в частині наявності взагалі права власності на нерухоме майно в будинку. В самому Протоколі Загальних зборів ОСББ «СОФІЯ 73» від 30.05.2025 р. (за результатами голосування, проведеного 07.05.2025 р.), відповідно до якої в голосуванні приймали участь 172 співвласники особисто та/або через уповноважених представників. Тобто, кількість присутніх членів визначена умовно, а у випадку наявності уповноважених на голосування представників – в розпорядженні ОСББ повинні бути оригінали нотаріально-посвідчених довіреностей від довірителів на ім`я уповноважених. Натомість, ані наданий Реєстр присутніх, ані інші документи – взагалі не засвідчують наявність кворуму в ході голосування за спірні рішення;
- суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вказуючи на те, що матеріалах справи відсутні належні докази (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України) щодо недостатності голосів за прийнятими рішеннями, оформленими протоколом Загальних зборів від 30.05.2025р. – взагалі не перевірив наявність доказів достатності голосів для прийняття оскаржуваного рішення.
Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована тим, що:
- апелянт заперечує проти відшкодування витрат на правову допомогу Відповідачу у розмірі – 30 000 грн., через суттєво завищений розмір послуг, та у зв`язку з тим, що надані докази витрат є недостовірними. Витрати на правову допомогу, які б моли буди понесені Відповідачем саме на участь у справі № 904/4290/25 Адвоката Курячого А.М. є – не співмірними фактично витраченому часу на представництво інтересів Відповідача та складності справи – 30 000 грн.;
- відповідно до матеріалів справи № 904/4290/25 ОСОБА_2 приймав участь у розгляді вказаної справи у якості саме Адвоката Відповідача, а не Фізичної особи-підприємця. Відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 03.09.2023 р., ОСОБА_2 уклав правочин як ФОП, отримує оплату як ФОП, проте бере на себе договірні зобов`язання як Адвокат;
- стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
17.02.2026 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
В судовому засіданні 27.05.2025 брали участь представники сторін. 
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Представник позивача (апелянта) просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове – про задоволення позову. Також, просив додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти в цій частині нове, яким відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти доводів скаржника в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наголосив на відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги та наполягав на необхідності залишення оскаржуваних судових рішень без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків. 
Як встановлено судом першої інстанції, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером майна 34124236 облікується квартира. Адреса нерухомого майна: АДРЕСА_2 . Загальна площа (кв.м.): 45,1 Житлова площа (кв.м): 27,4. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 13.07.2011. Дата внесення змін 13.07.2011. ПІБ: ОСОБА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 . Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Форма власності: приватна. Частка власності:1/3. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, б/н 28.02.2000, видане виконкомом міської ради народних депутатів 08.07.2008, Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. 
Установчими зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73" (Протокол №1 від 13.02.2022р.) затверджено Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73" 
ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ "СОФІЯ 73" (далі - ОБ`ЄДНАННЯ) створено власниками квартир та нежитлових приміщень (далі СПІВВЛАСНИКИ) багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" (п. 1 Статуту).
Місцезнаходження ОБ`ЄДНАННЯ: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Софії Ковалевської, будинок №73 (п. 2 Статуту).
Рішення на загальних зборах приймаються шляхом відкритого поіменного голосування. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували СПІВВЛАСНИКИ (їхні представники), які разом мають більше половини від загальної кількості голосів СПІВВЛАСНИКІВ. Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів СПІВВЛАСНИКІВ, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію та капітальний ремонт багатоквартирного БУДИНКУ або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини від загальної кількості голосів СПІВВЛАСНИКІВ, а в разі якщо статутом не передбачено прийняття таких рішень, - більшістю голосів. З інших питань рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більше половини загальної кількості голосів СПІВВЛАСНИКІВ. Рішення загальних зборів викладається письмово та засвідчується особистим підписом кожного, хто проголосував, із зазначенням результату його голосування ("за" чи "проти"). Загальні збори можуть встановити інший порядок голосування на зборах та прийняття рішень на них (п. 8 Статуту). 
Виконавчим органом ОБ`ЄДНАННЯ є правління, яке обирається і підзвітне загальним зборам. Правління здійснює керівництво поточною діяльністю ОБ`ЄДНАННЯ та має право приймати рішення з питань діяльності ОБ`ЄДНАННЯ, визначених цим Статутом (п. 12 Статуту).
30.05.2025р. відповідачем складено Протокол №1 Загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73", створеного в багатоквартирному будинку за адресою: Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Г. Мазепи, буд. 73 (код ЄДРПОУ 44703291), проведених "07" травня 2025 року.
За текстом протоколу загальні збори Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" (далі - ОСББ) проводяться за адресою: місто Дніпро Дніпропетровської області, вулиця Галини МАЗЕПИ, будинок 73. Загальні збори розпочато об 19 годині 10 хвилин. Дата проведення загальних зборів - 07 травня 2025р., письмове опитування тривало з 08 травня 2025р. по 22 травня 2025р., результати голосування підраховані та протокол оформлено 30 травня 2025р. Голосування на Зборах з питань порядку денного проводилось з використанням листків для голосування. Один голосуючий листок надає співвласнику кількість голосів, яка відповідає кількості належних йому квартир, розташованих в будинку. Якщо квартира або нежитлове приміщення перебуває у спільній частковій власності двох і більше осіб, кожна така особа має частку голосу, яка відповідає її частці в праві власності на таку квартиру. Загальна кількість голосів співвласників відповідає кількості приватизованих квартир і складає 199 голосів. У голосуванні на загальних зборах взяли участь особисто та/або через представників співвласники в кількості 172 голосів, що становить 86,43% голосів усіх співвласників. Збори скликані Правлінням ОСББ. Порядок денний: 1. Організаційні питання. 2. Звіт правління про виконану роботу. 3. Звіт ревізійної комісії щодо ревізії фінансово-господарської діяльності ОСББ. 4. Про затвердження нової редакції Статуту об`єднання. 5. Про затвердження Кошторису на 2025 рік. 6. Про участь ОСББ "СОФІЯ 73" у програмі співфінансування Дніпровської міської Ради у 2025р. 7. Різне (затвердження Положення про порядок сплати внесків та роботу з боржниками в ОСББ "СОФІЯ 73")
СЛУХАЛИ з першого питання порядку денного: ПІДСУМКИ ГОЛОСУВАННЯ з першого питання порядку денного: "ЗА" - 40 голосів, що складає 88,89 відсотків від голосів співвласників, які присутні на Зборах з цього питання. "ПРОТИ" - 5 голосів, що складає 11,11 відсотків від голосів співвласників, які присутні на Зборах з цього питання. ВИРІШИЛИ з першого питання порядку денного: Обрати головою загальних зборів - ОСОБА_3 , секретарем загальних зборів - ОСОБА_4 , у склад лічильної комісії - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
СЛУХАЛИ з другого питання порядку денного: ПІДСУМКИ ГОЛОСУВАННЯ з другого питання порядку денного: "ЗА" - 159 голосів, що складає 73,86 відсотків від голосів співвласників. "ПРОТИ" - 13 голосів, що складає 6,12 відсотків від голосів співвласників. ВИРІШИЛИ з другого питання порядку денного: Визнати задовільною роботу правління та голови правління протягом 2023-2024 років.
СЛУХАЛИ з третього питання порядку денного: ПІДСУМКИ ГОЛОСУВАННЯ з третього питання порядку денного: "ЗА" - 158 голосів, що складає 73,48 відсотків від голосів співвласників. "ПРОТИ" - 14 голосів, що складає 6,50 відсотків від голосів співвласників. ВИРІШИЛИ з третього питання порядку денного: Роботу правління визнати задовільною, а акт ревізії фінансово-господарської діяльності ОСББ "СОФІЯ 73" за 2023 рік від 03 серпня 2024р. затвердити.
СЛУХАЛИ з четвертого питання порядку денного: ПІДСУМКИ ГОЛОСУВАННЯ з четвертого питання порядку денного: "ЗА" - 146 голосів, що складає 67,72 відсотків від голосів співвласників. "ПРОТИ" - 26 голосів, що складає 12,26 відсотків від голосів співвласників. ВИРІШИЛИ з четвертого питання порядку денного: Затвердити нову редакцію Статуту згідно наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 18.11.2023р. №1048 зі змінами до Типового Статуту ОСББ та провести Державну реєстрацію у порядку, встановленому законодавством. 
СЛУХАЛИ з п`ятого питання порядку денного: ПІДСУМКИ ГОЛОСУВАННЯ з п`ятого питання порядку денного: "ЗА" - 138 голосів, що складає 64,58 відсотків від голосів співвласників, які прийняли участь у голосуванні на Зборах з цього питання. "ПРОТИ" - 34 голосів, що складає 15,40 відсотків від голосів співвласників, які прийняли участь у голосуванні на Зборах з цього питання. ВИРІШИЛИ з п`ятого питання порядку денного: Згідно з п. 8 Статуту об`єднання "Рішення про визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників... вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як дві третини від загальної кількості голосів співвласників...". З огляду на викладене, рішення не прийнято.
СЛУХАЛИ з шостого питання порядку денного: Підсумки голосування з шостого питання порядку денного: "ЗА" - 158 голосів, що складає 73,33 відсотків від голосів співвласників, які прийняли участь у голосуванні на Зборах з цього питання. "ПРОТИ" - 14 голосів, що складає 6,65 відсотків від голосів співвласників, які прийняли участь у голосуванні на Зборах з цього питання. ВИРІШИЛИ з шостого питання порядку денного: з метою проведення капітального ремонту ліфтового обладнання житлового будинку взяти участь у програмі співфінансування Дніпровської міської Ради, надати пакет документів згідно переліку, залучити кошти співвласників в обсязі 10% від кошторисної вартості виконання робіт, а також для встановлення енергоефективних металопластикових дверей вхідних груп всіх під`їздів взяти участь у програмі співфінансування Дніпровської міської Ради, надати пакет документів згідно переліку, залучити кошти співвласників в обсязі 5% від кошторисної вартості виконання робіт.
СЛУХАЛИ з сьомого питання порядку денного: ПІДСУМКИ ГОЛОСУВАННЯ з сьомого питання порядку денного: "ЗА" - 156 голосів, що складає 72,67 відсотків від голосів співвласників, які прийняли участь у голосуванні на Зборах з цього питання. "ПРОТИ" - 16 голосів, що складає 7,31 відсотків від голосів співвласників, які прийняли участь у голосуванні на Зборах з цього питання. ВИРІШИЛИ з сьомого питання порядку денного: затвердити Положення про порядок сплати внесків та роботу з боржниками в ОСББ "СОФІЯ 73" у запропонованій редакції.
Всі питання порядку денного загальних зборів розглянуті та по ним прийняті рішення.
Згідно з листком для голосування співвласника, присутнього на загальних зборах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73", які відбулися "07" травня 2025р. (Адреса будинку: АДРЕСА_4 , номер квартири:122), у голосуванні за усіма питаннями порядку денного загальних зборів прийняла участь ОСОБА_1 .
У реєстрі присутніх на Загальних зборах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73" (ідентифікаційний код 44703291), проведених 07.05.2025р. за адресою місцезнаходження багатоквартирного будинку: АДРЕСА_4 обліковано ОСОБА_1 (Власник/співвласник квартири АДРЕСА_5 , Кількість голосів 1). У вказаному реєстрі в наявності особистий підпис ОСОБА_1 . 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявними у справі доказами не підтверджено дотримання Правлінням ОСББ "Софія 73" умов п. 5 Статуту ОСББ "Софія 73" щодо направлення на адресу позивача повідомлення про проведення загальних зборів. Вказане порушення не вплинуло на результати голосування та не є підставою для визнання недійсним рішень загальних зборів ОСББ "Софія 73", оформлених протоколом № 1 від 30 травня 2025р. в цілому та у частинах щодо голосувань з пунктів порядку денного Загальних зборів ОСББ "Софія 73". 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, згідно якого просить визнати протиправним та недійсним рішення засідання правління ОСББ "Софія 73", оформлені Протоколом Загальних зборів ОСББ "Софія 73" від 07.05.2025р. - в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на відповідача. 
За текстом уточненої позовної заяви (т. 1 а.с. 85-90) позивач просила суд визнати протиправним та недійсним рішення засідання правління ОСББ "Софія 73", оформлене Протоколом загальних зборів ОСББ "Софія 73" від 30.05.2025р. за результатами голосування, яке проведено 07.05.2025р. 
Згідно з ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Власники квартир та нежитлових приміщень у двох і більше багатоквартирних будинках, об`єднаних спільною прибудинковою територією, елементами благоустрою, обладнанням, інженерною інфраструктурою, можуть створити одне об`єднання. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник має право: брати участь в управлінні об`єднанням у порядку, визначеному цим Законом і статутом об`єднання; обирати та бути обраним до складу статутних органів об`єднання; знайомитися з протоколами установчих та загальних зборів (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), власними листками опитування, зведеною інформацією про результати голосування кожного із співвласників (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі; одержувати в установленому порядку інформацію про діяльність об`єднання. Порядок здійснення прав співвласників визначається законом. Здійснення співвласником своїх прав не може порушувати права інших власників. Спори щодо здійснення прав співвласників вирішуються за згодою сторін або в судовому порядку.
За приписами ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували співвласники, які разом мають більше половини загальної кількості голосів усіх співвласників (крім випадків, якщо законом та/або статутом об`єднання встановлена більша кількість голосів, необхідна для прийняття рішення). Статутом об`єднання може бути встановлена інша кількість голосів, необхідна для прийняття рішення з окремих питань. Забороняється встановлювати у статуті об`єднання кількість голосів, необхідну для прийняття рішення, менше ніж 50 відсотків загальної кількості голосів усіх співвласників та більше ніж 75 відсотків загальної кількості голосів усіх співвласників (а для прийняття рішення з питань обрання органів управління об`єднання, зміни форми управління, встановлення та зміни розмірів внесків/платежів, затвердження кошторису - більше ніж 67 відсотків загальної кількості голосів усіх співвласників), крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо в результаті проведення загальних зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів "за" або "проти", встановленої частинами чотирнадцятою та п`ятнадцятою цієї статті, проводиться письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах.
Як передбачено ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів та прийняття відповідних рішень здійснюються згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків. 
Судом встановлено, що 07.05.2025р. засідання правління не відбувалось, що унеможливлює визнання його протиправним та недійсним. 07.05.2025р. відбулись загальні збори ОСББ "Софія 73", скликані правлінням, яке не є рішенням правління, а є статутним рішенням співвласників ОСББ "Софія 73". 
Частинами 3 і 4 ст. 6 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” визначено, що скликання установчих зборів здійснюється ініціативною групою, яка складається не менш як з трьох власників квартир або нежилих приміщень. Повідомлення про проведення установчих зборів направляється ініціативною групою не менше ніж за 14 днів до дати проведення установчих зборів. Повідомлення направляється в письмовій формі і вручається кожному співвласнику під розписку або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом). У повідомленні про проведення установчих зборів зазначається, з чиєї ініціативи скликаються збори, місце і час проведення, проект порядку денного.
Вищевказана норма імперативно визначає порядок і спосіб повідомлення власників: по-перше, форма повідомлення обов`язково повинна бути письмовою; по-друге, повідомляється кожен власник; по-третє, таке повідомлення вручається власнику або під розписку, або шляхом поштового відправлення (рекомендованим листом).
Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 904/2796/17, від 18.09.2018 у справі №916/782/17. 
При цьому необхідно враховувати, що статут є локальним нормативним актом, тоді як закон має більшу юридичну силу, тому у разі, якщо положення статуту суперечать закону, судам слід керуватися саме нормами закону. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 910/10463/19, від 16.11.2021 у справі № 912/947/20.
Проте належних доказів повідомлення у будь-який із визначених Законом/Статутом способів ОСОБА_1 відповідачем суду не надано.
Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про проведення загальних зборів та порядок денний відповідно до вимог ч.ч. 3, 4 ст. 6 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку”, тобто має місце порушення його прав як співвласника будинку на участь в його управлінні та діяльності ОСББ.
При цьому апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що повідомлення співвласників про проведення загальних зборів шляхом розміщення оголошень біля входу в під`їзди будинку тощо не передбачено чинним на момент скликання зборів законодавством та Статутом, а отже не може бути визнане судом як належний спосіб сповіщення співвласника про проведення загальних зборів, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 13.12.2020 у справі № 925/1052/19.
Водночас, слід наголосити на тому, що навіть встановлення окремих порушень під час скликання та проведення загальних зборів учасників юридичних осіб не призводить до обов`язкового визнання недійсним рішення таких зборів. 
Так, у постановах Верховного Суду України від 26.10.2016 у справі № 902/1413/15, Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 925/973/17, від 12.02.2020 у справі № 916/1253/19 міститься висновок що не всі порушення законодавства, допущені під час проведення загальних зборів, слугують підставами для визнання прийнятих рішень недійсними.
Порушення порядку повідомлення позивача під час скликання та проведення загальних зборів учасників відповідача не призводить до обов`язкового визнання недійсним рішення таких зборів. Розглядаючи спір про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушень, допущених під час скликання та проведення загальних зборів, суд повинен встановити порушення прав позивача оспорюваним рішенням загальних зборів.
Відповідні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 06.09.2021 у справі № 916/3074/20 (п.43), від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 21.03.2023 у справі №914/2565/21.
Відсутність доказів повідомлення учасника про скликання загальних зборів не є підставою для визнання недійсними рішень таких зборів, якщо буде встановлено присутність учасника (його представника) на оспорюваних загальних зборах.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 18.05.2022 у справі № 463/3644/17, від 06.09.2021 у справі № 916/3074/20, від 14.05.2020 у справі № 910/3722/18, від 28.03.2018 у справі № 910/22291/16.
Матеріалами справи також підтверджується, що позивач - ОСОБА_1 07 травня 2025р. приймала участь у Загальних зборах ОСББ "Софія 73", що підтверджено реєстром присутніх від 07.05.2025р. ОСББ "Софія 73" та Листком для голосування співвласників ОСББ "Софія 73", копії яких наявні в матеріалах справи. 
Отже, ОСОБА_1 мала можливість реалізувати та реалізувала своє право, визначене п.п. 6, 7, 8 Статуту ОСББ "Софія 73", а саме особисто прийняти участь у Загальних зборах, голосувати з питань, визначених Порядком денним, що підтверджується її особистими підписами у Реєстрі присутніх на загальних зборах та Листку для голосування співвласників, де вона письмово визначилась щодо кожного питання порядку денного зборів. 
До подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 26.10.2021 у справі № 335/14210/18.
При проведенні підрахунку голосів щодо рішень, прийнятих (або не прийнятих) Загальними зборами, голос позивача було враховано за умовами п. 7 Статуту ОСББ "Софія 73". 
Звідси колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказане порушення не вплинуло на результати голосування та не є підставою для визнання недійсним рішень загальних зборів ОСББ "Софія 73", оформлених протоколом № 1 від 30 травня 2025р. в цілому та у частинах щодо голосувань з пунктів порядку денного Загальних зборів ОСББ "Софія 73". 
Поряд з цим, підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи може бути невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства (правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 925/706/17, від 27.02.2018 у справі № 918/92/17, від 18.04.2018 у справі № 912/2562/16, від 24.10.2019 у справі № 927/807/18).
Так, у своїй позовній заяві підставами для оскарження рішень загальних зборів ОСОБА_1 визначила відсутність необхідної кількості голосів для їх прийняття. 
Апелянт наголошує, що “ані наданий Реєстр присутніх, ані інші документи взагалі не засвідчують наявність кворуму в ході голосування за спірні рішення” (стор.7 апеляційної скарги). Також зазначає, що “позивач вимушений звернутися до суду з позовом у зв`язку з тим, що в момент фактичної присутності на голосуванні були відсутні навіть 50% від загальної кількості співвласників (зазначеною у протоколі - 172 власника)”. 
Суд зауважує, що поняття кворуму у Законі України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” було скасовано та, відповідно, не застосовується. Наразі у законі рішення приймається не за наявності кворуму, а відповідною більшістю голосів усіх співвласників. Натомість законом не встановлено обов`язкової кількості присутніх на загальних зборах “в момент фактичної присутності”. 
Згідно з ч. 14 ст. 10 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували співвласники, які разом мають більше половини загальної кількості голосів усіх співвласників (крім випадків, якщо законом та/або статутом об`єднання встановлена більша кількість голосів, необхідна для прийняття рішення)”. Тобто, за діючим законом кількість присутніх як така не має значення, має значення кількість осіб, що голосувала. 
А відповідно до ч. 16 ст. 10 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” якщо в результаті проведення загальних зборів для прийняття рішення не набрано кількості голосів "за" або "проти", встановленої частинами чотирнадцятою та п`ятнадцятою цієї статті, проводиться письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах”
Водночас рішення за порядком денним Загальних зборів співвласників ОСББ "Софія 73" були прийняті з дотриманням умов, визначених п. 8 Статуту ОСББ "Софія 73".
Оскільки в результаті проведення загальних зборів 07.05.2025 для прийняття рішення не було набрано необхідної кількості голосів “за” або “проти”, на підставі ч. 16 ст. 10 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” з 8 по 22 травня 2025 року було проведено письмове опитування серед співвласників, які не голосували на загальних зборах (про що зазначено у протоколі загальних зборів). 
Письмове опитування співвласників проводилось відповідно до п.п. 8, 9 Статуту ОСББ "Софія 73" та приписів ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. 
В свою чергу, в матеріалах справи відсутні належні докази (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України) щодо недостатності голосів за прийнятими рішеннями, оформленими протоколом Загальних зборів від 30.05.2025р., а тому господарський суд обґрунтовано відхилив доводи позивача. 
Варто також зазначити, що у Законі відсутнє поняття «член об?єднання співвласників багатоквартирного будинку» та відсутня окрема процедура прийняття у об?єднання, та виключення з нього, що обумовлено самою природою правовідносин. Так, правовідносини між співвласником та об?єднанням (у разі, коли особа стає власником квартири або нежитлового приміщення після створення об?єднання співвласників) виникають з моменту, коли особа стає власником та припиняються з моменту, коли право власності особи припинено (внаслідок відчуження права власності, смерті тощо).
Більше того, за оновленою редакцією Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" терміни член і інститут членства в ОСББ взагалі відмінені й усі власники квартири або нежитлового приміщення є співвласниками об`єднання й мають відповідні права і обов`язки з моменту набуття нерухомості у власність.
Зокрема, внесенням змін до Закону “Про ОСББ” у 2015 році було усунено термін “член об`єднання”. Так, у тексті Закону слова "член об`єднання" в усіх відмінках і числах замінено словом "співвласник" у відповідному відмінку і числі, слова "його членів" - словом "співвласників" згідно із Законом N 417-VIII (417-19) від 14.05.2015. 
У Пояснювальній записці до проекту закону, яким було внесено вищезазначені зміни зазначено: “Внесення змін до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», зокрема, передбачають: усунення штучного поділу співвласників на повноправних членів і неповноправних «не членів» ОСББ”. 
Як передбачено ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Вимогами статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя
Якщо квартира або нежитлове приміщення належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, для цілей цього Закону такі співвласники вважаються власниками рівних часток (ст. 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"). 
За приписами п.п. 3, 6 Статуту ОСББ "Софія 73" завданням та предметом діяльності об`єднання є забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном. У загальних зборах мають право брати участь усі співвласники.
Отже, як Закон так і положення Статуту ОСББ визначають право подружжя брати участь у голосуванні при наявності спільної сумісної власності, яка виникла на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України - нерухомого майна, що є складовою частиною будинку АДРЕСА_3 . 
Щодо аргументів скаржника про те, що обов`язковим є складання реєстру присутніх на загальних зборах не тільки під час проведення загальних зборів, а й під час письмового опитування, необхідно зазначити, що вимоги складання такого реєстру в Законі немає. 
До того ж, згідно з пунктами 70, 73, 98 постанови Верховного Суду від 16.08.2023 у справі №904/1711/22: 
“70. Суди також вказали, що статті 6 та 10 Закону "Про ОСББ" не передбачають такого поняття як "кворум", "повноважність зборів" тощо. Значення має не кількість співвласників, яка з`явилась на загальні збори, а кількість голосів, які було віддано за те, чи інше питання. Якщо на загальних зборах для прийняття рішень не вистачило голосів, то проводиться письмове опитування тих співвласників, які не з`явились на загальні збори. Закон "Про ОСББ" встановлює, що кількість голосів "за" чи "проти" рахується не від кількості співвласників, які з`явились на загальні збори, а від загальної кількості усіх співвласників”… 
“73. Ані Закон, ані статут ОСББ не вимагають фіксації факту отримання або надсилання бюлетенів власникам квартир та нежитлових приміщень. Отже, єдиним доказом проведеного опитування є заповнені співвласниками бюлетені з результатами голосування”…
“98. Суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, в тому числі і шляхом скасування рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю співвласників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного співвласника, який оскаржує такі рішення в судовому порядку”.
Незважаючи на те, що у відповідача відсутній обов`язок складати реєстр присутніх й під час проведення загальних зборів, ОСББ склало реєстр присутніх під час проведення загальних зборів. У матеріалах справи міститься як витяг з цього реєстру, так і копія цього реєстру повністю. 
Розбіжність між наданими доказами пояснюється тим, що спочатку суду ОСББ "Софія 73" був наданий витяг з реєстру (на одній сторінці) як доказ присутності позивача 07.05.2025 року на загальних зборах, а пізніше, на виконання ухвали суду від 30.09.2025 року було надано копію цього реєстру повністю (реєстр на трьох сторінках із супровідним листом до суду від 13.10.2025р.). Тобто, твердження позивача про те, що відповідач надав тільки витяг, де вказано 14 присутніх, - є помилковим
При цьому протокол загальних зборів складено головою загальних зборів, секретарем та лічильною комісією. Положеннями Статуту ОСББ "Софія 73" (в редакції на час проведення зборів) не визначено, що головою загальних зборів, секретарем, членами лічильної комісії мають бути виключно співвласники багатоквартирного будинку. 
Як вже зазначалося, спірні питання стосуються кожного співвласника, оскільки ними сплачуються членські внески та інші платежі на рахунок ОСББ.
У п. 96-97 постанові від 16.08.2023 у справі № 904/1711/22 Верховний Суд звертав увагу на те, що ОСББ є неприбутковою організацією, яка на відміну від господарських товариств при проведенні зборів, в тому числі і шляхом письмового опитування, як правило не користується кваліфікованою правовою допомогою, через що можливими є незначні процедурні помилки в організації та проведенні зборів, які не повинні слугувати підставою для скасування рішень ОСББ з питань спільного управління майном. Крім того, на відміну від господарських товариств з невеликою кількістю учасників в ОСББ є певна, і часто доволі значна частина співвласників, які не прагнуть брати активну участь у вирішенні питань управління об`єднанням, вони не приходять на збори, не беруть участь у письмових опитуваннях. Тому проведення кожних зборів вимагає значних зусиль від органів управління або ініціативної групи по скликанню зборів, інформуванню співвласників, вручення та отримання заповнених бюлетенів. Визнання рішень щодо обрання органів управління, затвердження кошторису та розміру внесків, інших важливих для діяльності ОСББ рішень недійсними в судовому порядку, як правило, відбувається через значний проміжок часу після їх прийняття і має негативні наслідки на діяльність ОСББ, адже створює ситуацію правової невизначеності для всіх співвласників і самого ОСББ. За таких умов суд повинен приділяти ще більше уваги дослідженню питань балансу інтересів співвласників ОСББ, з`ясуванню того, яке саме право співвласника було порушено оскаржуваним рішенням і можливості його відновлення саме через скасування рішень, а не іншим шляхом. Подібні висновки викладено у постановах від 16.01.2025 у справі № 916/1126/24, від 05.02.2025 у справі № 924/1270/23, від 30.07.2025 у справі № 908/1117/24, від 17.09.2025 у справі № 904/1548/23 тощо.
У згаданій постанові, а також у постановах від 20.04.2023 у справі № 914/2547/21, від 10.07.2024 у справі № 924/1225/21, від 14.01.2026 у справі № 925/1351/24 Верховний Суд вказав, що суд має утримуватися від зайвого втручання в питання діяльності ОСББ, в тому числі і шляхом скасування рішень, у разі, якщо вони поза жодним сумнівом підтримані більшістю співвласників і за своїм змістом не мають ознак дискримінації або іншого порушення прав чи законних інтересів конкретного співвласника, який оскаржує такі рішення в судовому порядку.
В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 14.01.2026 у справі № 925/1351/24 наголошено, що порушення порядку персонального повідомлення співвласника про проведення загальних зборів за умови, що цей співвласник особисто брав у них участь, не є підставою для скасування рішень, ухвалених на таких зборах. Більш того, не всі порушення процедури скликання зборів ОСББ є підставою для визнання рішень недійсними. Суд має встановити факт порушення прав позивача, враховуючи баланс інтересів усіх співвласників. 
Апеляційним судом враховується необхідність дотримання балансу між приватним інтересом позивача (як одного з співвласників) та інтересами інших співвласників (більшість з яких виявили бажання прийняти відповідні рішення з 1, 2, 3, 4, 6, 7 питань порядку денного, проголосувавши «за»). 
Верховний Суд у постанові від 08.02.2022 у справі № 918/964/20 вже вказував на необхідність врахування принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами співвласників багатоквартирного будинку, які реалізують свої права на участь в управлінні справами об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, і які були присутні на загальних зборах, інтересами позивача та досягненням основної мети діяльності об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються. Вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких у разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені.
На цьому неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 08.10.2019 у справі № 916/2084/17, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, від 03.12.2019 у справі № 904/10956/16, а також Верховний Суд у постановах від 27.05.2020 у справі № 927/813/19, від 18.06.2020 у справі № 922/1393/19, від 04.08.2020 у справі №910/10764/19, від 23.12.2020 у справі № 926/4729/16, від 15.06.2022 у справі № 908/2289/20, від 01.06.2023 у справі № 914/596/22, від 16.08.2023 у справі № 904/1711/22.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20.04.2023 у справі № 914/2547/21, від 02.11.2023 у справі № 902/45/20 вбачається, що визнаватися недійсними мають лише ті рішення загальних зборів, якими безпосередньо порушено конкретні права позивача, про які ним зазначено, також слід враховувати, що визнання недійсними рішень загальних зборів повністю, захищаючи порушені права одного співвласника, зачіпає права інших співвласників та, відповідно, порушує баланс інтересів, має наслідком непропорційність втручання у правовідносини загальної більшості співвласників та створеного ними об`єднання співвласників багатоквартирного будинку та фактично є втручанням у діяльність останнього. 
Усі питання, які були прийняті на загальних зборах, були пов`язані із метою статутної діяльності ОСББ та спрямовані на виконання його цілей та завдань, тобто відповідали інтересам її членів (співвласників, які власне й об`єдналися для задоволення своїх соціальних, побутових та інших потреб та здійснення діяльності з управління, утримання, користування і розпорядження спільним майном), а тому права одного співвласника не можуть превалювати над правами та інтересами інших співвласників, нівелювати дійсне волевиявлення їх переважної більшості, що проголосувала «за».
Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і обставини, надав їм належну правову оцінку.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, не виявлено.
Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025, яке ухвалено з дотриманням вимог ст. 236 ГПК України.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника. 
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Під час розгляду справи відповідач надав відзив на позов у якому просив суд у позові відмовити. Також у відзиві зазначено, щодо згідно попереднього розрахунку сума судових витрат відповідача в зв`язку з розглядом справи – 30 000 грн. 
Повноваження представника відповідача підтверджені Ордером на надання правничої допомоги ОСББ "Софія 73".
04.12.2025р., з дотриманням приписів, визначених ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з клопотанням, згідно якого просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
Представник позивача заявив клопотання у якому просив суд відмовити у задоволенні вимог відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
Судом встановлено, що Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" та фізичною особою - підприємцем Курячим Андрієм Миколайовичем укладено договір про надання правничої допомоги від 03.09.2025р. Предмет Договору - надання правничої допомоги у справі за позовом Кухарєвої Наталії Георгіївни про визнання протиправним та недійсним рішення засідання правління ОСББ "Софія 73". Оплата надання правничої допомоги за договором здійснюється клієнтом відповідно до акту про надання послуг та розрахунку вартості послуг (п. 3.1 Договору). 
До матеріалів справи долучено розрахунок наданих послуг відповідно до договору "Про надання правничої допомоги" від 03.09.2025р. Загальна вартість послуг – 30 000 грн. 
До матеріалів справи долучено акт від 02.12.2025р. про надані послуги (правничу допомогу) за п. 1.2 Договору про надання правничої допомоги від 03.09.2025р. Загальна вартість послуг – 30 000 грн. 
Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" 04.12.2025р. здійснено оплату за надання правничої допомоги фізичній особі - підприємцю Курячому А.М. у розмірі 30 000 грн. (Платіжна інструкція №97).
За висновком господарського суду, наявними у справі доказами підтверджено, що розмір витрат ОСББ "Софія 73" на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи, виконаних адвокатом робіт, витраченим часом на виконання робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт. 
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками з огляду на наступне. 
Згідно з ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
За змістом ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Як передбачено п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).
Апеляційний суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, господарський суд не врахував неспівмірність таких витрат, їх невідповідність критеріям розумності, необхідності, неминучості та обґрунтованості.
Так, поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18). 
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95), "Горковлюк та Кагановський проти України" від 04.10.2018 зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. 
У постанові від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19 Верховний Суд виклав правову позицію, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19, від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики, адвокату необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. 
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, зазначив, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом.
Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але і враховуючи також те, чи були вони розумними (§55).
З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи вказане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
Як підтверджується матеріалами справи, ОСББ "Софія 73" у відзиві на позов зазначило попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи – 30 000 грн.
Твердження позивача, що відповідач мав не тільки у відзиві на позов зазначити орієнтовну суму витрат, але ще й у відзиві на уточнену позовну заяву, та оскільки не зазначили ще повторно орієнтовний розрахунок суми судових витрат у відзиві на уточнену позовну заяву, то не має право на стягнення судових витрат – є помилковим, адже не засновано на нормах процесуального закону, а саме: згідно із ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані аргументи скаржника про неможливість розподілу судових витрат на правничу допомогу через те, що відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 03.09.2023 р., ОСОБА_2 уклав правочин як ФОП, отримує оплату як ФОП, проте бере на себе договірні зобов`язання як Адвокат з огляду на наступне. 
Згідно з частиною першою статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини четвертої статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, зокрема, договір про надання правничої допомоги та ордер.
Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (частина 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
За змістом підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем.
Судом встановлено, що Курячий А.М. має статус адвоката, договір від 03.09.2025 за своїм змістом та умовами відповідають істотним умовам договору про надання правничої допомоги. 
Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги є відповідний ордер на надання правничої допомоги ОСББ "Софія 73", в якому вказано, що підставою для його видачі є договір про надання правничої допомоги.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20, від 09.04.2024 у справі № 905/342/23, від 29.10.2024 у справі № 911/22/24 укладення фізичною особою договору як фізичною особою-підприємцем не позбавляє статусу адвоката, а тому в розумінні приписів процесуального закону і не впливає на правильність розподілу витрат у справі, у разі якщо наявні докази, що він брав участь у розгляді справи як адвокат. 
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 13.05.2026 у справі № 910/7523/25 не знайшла підстав для відступу від згаданого висновку.
В свою чергу, у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 760/32929/18 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що адвокатська діяльність не передбачена податковим законодавством України як така, що не може здійснювались особами, що перебувають на спрощеній системі оподаткування.
При цьому слід зауважити, що питання оподаткування діяльності адвоката як самозайнятої особи чи фізичної особи-підприємця не є предметом дослідження у цій справі. 
Оцінюючи доводи апеляційної скарги та встановлені обставини, враховуючи положення статей 58, 60 ГПК України та статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суд апеляційної інстанції доходить заснованого на вказаних нормах права висновку щодо наявності належних і допустимих доказів для представництва інтересів відповідача адвокатом Курячим А.М., який брав участь у даній справі саме як адвокат.
Однак, колегією суддів враховується, що позовна заява у даній справі за своїм предметом та підставами позову є не складною, матеріали справи не об`ємні. 
Категорія спору в даному конкретному випадку обмежується аналізом незначної кількості доказів та чітко врегульована нормами права і не містить певної особливості, яка відрізняла б її від інших спорів у подібних правовідносинах.
Практика щодо розгляду даної категорії спору є сталою та не потребує значного часу для її дослідження.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Також щодо послуги - підготовка та подача супровідного листа пояснень, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 161 ГПК України визначено, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом; заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Тобто подання письмових пояснень як це передбачено ч. 4 ст. 161 ГПК України є саме правом учасника, а не його обов`язком. Відтак, надання послуги у підготовці та поданні пояснень вартістю 2 500 грн не було неминучим, зважаючи на вимоги процесуального закону.
За таких умов, витрати на професійну правничу допомогу у даній справі у заявленому позивачем розмірі 30 000,00 грн є завищеними та неспівмірними зі складністю справи. 
Апеляційний суд зазначає, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду в постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).
Верховним Судом у додатковій постанові від 05.08.2019 у справі №911/1563/18, зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Отже, саме на Позивача, як сторону яка заперечує проти витрат Відповідача, покладається обов`язок надати докази необґрунтованості та неспівмірності заявлених останнім витрат.
Таким чином, вказані Позивачем у поданому до господарського суду клопотанні про зменшення судових витрат аргументи про те, що перелічені в акті послуги, надані Відповідачу адвокатом, не відповідають критеріям обґрунтованості та співмірності з обсягом виконаних робіт, не були необхідними та неминучими, частково знайшли своє підтвердження, відтак, апеляційний суд доходить висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не в повній мірі відповідає вищезгаданим критеріям, приймаючи до уваги заперечення ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). При цьому ЄСПЛ у зазначеній вище справі, присудивши 2550 євро компенсації, які й просив скаржник, не знайшов підстав для їх зменшення.
Водночас, у рішенні від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Аналогічний підхід при розподілі судових витрат відображений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові 29.09.2022 у справі №904/6499/20 (904/1373/21).
Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат Відповідачем на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката з: категорією, складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); характером та змістом (наповненням) процесуальних документів; предметом позову та значенням справи для сторони, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, апеляційний суд доходить висновку про можливість лише часткового задоволення клопотання ОСББ.
Підсумовуючи усе вищевикладене, необхідно зауважити, що хоча обумовлення такого розміру судових витрат на правничу допомогу відповідає досягнутим домовленостям між Відповідачем та адвокатом у договорі про надання правової допомоги та складеному на його виконання Акті приймання-передачі наданих послуг, проте, керуючись принципами пропорційності та верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, можливо констатувати, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, деякі витрати на послуги з надання правничої допомоги не були обґрунтованими та неминучими, а отже не вбачається необхідність понесення судових витрат у заявленому до відшкодування розмірі на суму 30 000,00 грн. у суді першої інстанції у даній справі і обґрунтованою та розумною компенсацією визнається судом сума в 10 000,00 грн, яка може бути задоволена, натомість в решті вимог належить відмовити.
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За приписами ч. 2 цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).
Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а тому додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 належить змінити як таке, що прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права. 
Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20.12.2019 у справі № 240/6150/18 дійшла висновку, що судовий збір не сплачується при оскарженні додаткового судового рішення, яким вирішено питання розподілу судових витрат або встановлено порядок виконання судового рішення, тобто вирішення тих питань, які не пов`язані із вимогами позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.
Отже, апеляційні та касаційні скарги подані на судове рішення місцевого суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, не є об`єктом справляння судового збору. 
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19, від 22.02.2021 у справі № 922/3439/19, від 02.11.2021 у справі № 922/4198/20, від 09.12.2021 у справі № 910/570/16, від 14.12.2021 у справі №910/17870/20, від 26.05.2022 у справі № 918/339/21, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20.
Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 232-236, 244, 269, 275-277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 та на додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/4290/25 задовольнити частково.
Додаткове рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2025 у справі № 904/4290/25 змінити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Софія 73" (49087, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Ковалевської Софії, буд. 73, ідентифікаційний код 44703291) витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
У задоволенні клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "СОФІЯ 73" про стягнення витрат на правничу допомогу в іншій частині відмовити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2025 у справі №904/4290/25 залишити без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на  ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 16.06.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя А.Є. Чередко