Номер провадження: 22-ц/813/1828/26 
Справа № 523/13843/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яценко Юлія Вікторівна на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року, постановленого під головуванням судді Сувертак І.В., повний текст рішення складений 07 лютого 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, ОСОБА_3 , Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа на стороні відповідачів: акціонерне товариство «Сенс-Банк» («Альфа-Банк») про визнання недійсними електронного аукціону (торгів), протоколу про проведення електронного аукціону та акту приватного виконавця про проведений електронний аукціон, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М., ОСОБА_3 , Державного підприємства «СЕТАМ», третя особа акціонерне товариство «Сенс-Банк» («Альфа-Банк») про визнання недійсними електронного аукціону (торгів), протоколу про проведення електронного аукціону та акту приватного виконавця про проведений електронний аукціон, в якому просили:
- визнати недійсним електронний аукціон (торги), проведений 09.08.2022 року Державним підприємством «СЕТАМ» із реалізації 1/2 частки нежитлових приміщень діагностичної лабораторії загальної площі 224,5 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 08.08.2012 р., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно:16185802;
- визнати недійсним протокол проведення електронного аукціону (торгів) №574953, який проведений 09.08.2022 року Державним підприємством «СЕТАМ» із реалізації 1/2 частки нежитлових приміщень діагностичної лабораторії загальної площі 224,5 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 08.08.2012 р., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно:16185802;
- визнати недійсним акт приватного виконавця про проведений електронний аукціон, який складений 23.08.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В.М. в рамках виконавчого провадження №68370433 із реалізації 1/2 частки нежитлових приміщень діагностичної лабораторії загальної площі 224,5 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 08.08.2012 р., виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, реєстраційний номер майна в реєстрі прав власності на нерухоме майно:16185802;
- стягнути із приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В.М. судові витрати на проведення експертного дослідження.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначали, що 25 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68370433 про примусове виконання виконавчого листа №755/6662/15-ц від 20.05.2015 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» заборгованість по договору кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 р. у розмірі 2383837,74 грн., третейського збору в сумі 6325,28 грн. та 243,60 грн. судового збору.
В рамках виконавчого провадження, 09.08.2022 року відбувся електронний аукціон (торги) із реалізації 1/2 частки нежитлових приміщень діагностичної лабораторії загальної площі 224,5 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 .
Позивачі вважають, що прилюдні торги проведені з грубим порушенням законодавства та є недійсними, оскільки реалізоване із торгів майно є спільною сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , також вони не були повідомлені приватним виконавцем про результати визначення вартості чи оцінки належного боржнику майна, та вважають вказане майно було реалізоване за заниженою ціною.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишені без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яценко Ю.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що приватним виконавцем під час перевірки майнового стану боржника був проігнорований факт існування іпотечного договору, який був укладений в забезпечення грошового зобов`язання ОСОБА_1 .
Також апелянт вважає, що оскільки грошове забезпечення за договором кредиту було забезпечено іпотечним договором, забезпечення грошових інтересів банку повинно було відбуватись, в першу чергу за рахунок іпотечного майна, а не будь-якого іншого майна, що належить апелянту на праві приватної власності.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_5 , яка представляє інтереси приватного виконавця Притуляка В.М. та приватного виконавця Щербакова Ю.С. просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення залишити в силі, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування рішення суду, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу, Козмінська М.В., представник Державного підприємства «СЕТАМ» просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки позивачами не доведено порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивачів внаслідок проведення спірних торгів.
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Биков Д.Ю., просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки вважає, що позивачі не обґрунтували підстав для визнання судом електронних торгів недійсними.
В судове засідання призначене на 26 травня 2026 року  ОСОБА_2 , представник ДП «СЕТАМ» не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 218, 221 зв.б., 223-224 т. 3).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась судом обов`язковою.
За наслідком розгляду даної справи 26 травня 2026 року, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 05 червня 2026 року о 10 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового рішення, сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Яценко Ю.В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , яка представляє інтереси приватного виконавця Щербакова Ю.С. та приватного виконавця Притуляка В.М., адвоката Бикова Д.Ю., який представляє інтереси ОСОБА_3 , адвоката Байрамова О.В., який представляє інтереси АТ «Сенс Банк», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. знаходилось виконавче провадження № 68370433 з виконання виконавчого листа №755/6662/15-ц від 20.05.2015, виданого Дніпровським районним судом м. Києва В.А. про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» заборгованість по договору кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 р. у розмірі 2383837 грн. 74 коп., третейського збору в сумі 6325 грн. 28 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору (а.с. 56-58 т. 1).
Вказаний у виконавчому документі солідарний обов`язок співпозивачки ОСОБА_2 виник на підставі договору поруки від 21.09.2007 року, укладеного у рамках забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 р., який уклав із банком ОСОБА_1 (а.с. 123 т. 2).
25.01.2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, що була надіслана сторонам виконавчого провадження.
28.01.2022 року приватним виконавцем проведено телефону розмову з боржником в ході якої боржнику повідомлено про відкриття ВП№68370433, боржником повідомлено виконавця, що він дійсно проживає за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 . Розмову було здійснено під запис, про що складено відповідний акт приватного виконавця від 28.01.2022 року (а.с. 245 т. 1).
01.02.2022 року приватним виконавцем проведено повторну телефону розмову з боржником в ході якої боржнику було запропоновано з`явитись на прийом до приватного виконавця для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Розмову було здійснено під запис, про що складено відповідний акт приватного виконавця від 01.02.2022 року (а.с. 240 т. 1).
За результатами перевірки майнового стану боржника приватним виконавцем не було виявлено жодного належного боржнику рухомого майна чи коштів. Згідно із Інформаційною довідкою з ДРРП на НМ №296305159 від 25.01.2022 було встановлено, що боржнику на праві власності належить 1/5 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 частини нежитлового приміщення діагностичної лабораторії, за адресою: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 08.08.2012 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради (а.с. 250-250 т. 1).
Згідно із вищезазначеним свідоцтвом, воно було видано ОСОБА_1 замість дублікату договору купівлі-продажу від 29.03.2007 року (а.с. 23 т. 1).
Також судом встановлено, що 24.05.1980 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 (а.с. 22 т. 1).
При цьому, судом зазначено, що станом на день розгляду справи відомості про розірвання шлюбу відсутні.
04.02.2022 року приватним виконавцем здійснено опис нерухомого майна боржника, а саме: 1/2 частини нежитлового приміщення діагностичної лабораторії, за адресою: АДРЕСА_1 без потрапляння до внутрішніх приміщень лабораторії, оскільки відповідного доступу боржником надано не було. Того ж дня, 04.02.2022 року постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана ОСОБА_1 під власний підпис (а.с. 248 т. 1).
16.02.2022 року до приватного виконавця надійшла заява стягувача про неузгодження вартості майна між сторонами та призначення суб`єкта оціночної діяльності для складання звіту про вартість майна (а.с. 239 т. 1).
Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України про виконавче провадження» у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Згідно ч. 4 цієї статті встановлено, що у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.
Враховуючи, що сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, оскільки спільних заяв до державного виконавця не надходило, 16.02.2022 року приватним виконавцем була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (а.с. 237-238 т. 1).
22.06.2022 року приватним виконавцем отримано звіт про незалежну оцінку 1/2 частини нежитлового приміщення діагностичної лабораторії, за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно зі висновку про вартість майна, вказане майно оцінено в 551 689,00 грн. (18 858,00 доларів США, курс НБУ на дату оцінки: 1$ США = 29,2549 грн.).
Згідно із вимогами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі-документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. У відповідності до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.
Судом встановлено, що на виконання вимог ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем у день отримання звіту (22.06.2022) було надіслано повідомлення про визначену вартість майна боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі та адресою фактичного проживання боржника, що підтверджується списком рекомендованих поштових відправлень №1179 від 22.06.2022 року (а.с. 228-229 т. 1).
Оскільки, 24.05.2022 року між приватними виконавцями виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. та ОСОБА_6 був укладений договір про заміщення приватного виконавця Щербакова Ю.С. (посвідчення №0045) на Притуляка В.М. (посвідчення №0043) у зв`язку із тимчасовим зупиненням діяльності Щербакова Ю.С. до моменту поновлення його діяльності, 06.07.2022 року було винесено постанову про передачу виконавчого провадження на виконання приватному виконавцю Притуляку В.М. та постанову про прийняття ним виконавчого провадження (а.с. 234-236 т. 1).
Усі наступні виконавчі дії здійснювалися приватним виконавцем Притуляком В.М.
12.07.2022 року до ДП «СЕТАМ» було направлено заявку на реалізацію арештованого майна. Відповідно до вимог п. 2 розділу VI Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 року №2831/5.
Згідно з протоколом проведення електронних торгів № 574953 від 09.08.2022 року, реєстраційний номер лота 514577 реалізоване на перших торгах нерухоме майно – 1/2 частина нежитлових приміщень діагностичної лабораторії загальної площі 224,5 м.кв., за адресою: АДРЕСА_1 , придбала ОСОБА_3 , що була єдиним учасником, який сплатив гарантійний внесок, за стартовою ціною 551 689,00 грн. (https://setam.net.ua/auction/513026).
23.08.2022 року приватним виконавцем було видано акт про проведений електронний аукціон, який є підставою для видачі відповідного свідоцтва переможцю торгів ОСОБА_3 . Вказаний виконавчий документ надіслано переможцю аукціону та сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправлення. Відповідно до списку рекомендованих поштових відправлень №1930 від 23.08.2022 року, боржнику надіслано вказаний акт за номером відправлення – 0505094443045. Відповідно до трекінгу вказаного відправлення, акт про проведений електронний аукціон від 23.08.2022 року отримано боржником особисто 02.09.2022 року (а.с. 24-27 т. 2).
25.08.2022 року Наказом Міністерства юстиції України № 3601/5 діяльність приватного виконавця Щербакова Ю.С. відновлена, у зв`язку з чим заміщення було припинено. 28.09.2022 року приватним виконавцем прийнято виконавче провадження для виконання. На наступний день, 29.09.2022 року боржник вчергове з`явився на прийом до приватного виконавця та ознайомився з матеріалами справи.
04.01.2023 року, із власної ініціативи приватним виконавцем була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні із метою рецензування звітів про вартість майна. Суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_7 , було попереджено, що за відмову або ухилення від дачі висновку чи за дачу завідомо неправдивого висновку (недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна) настає відповідальність згідно статей 384, 385 КК України. Суб`єкт оціночної діяльності суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_7 ознайомився з вказаними постановами, про що свідчить особистий підпис рецензента в вищезазначених постановах (а.с. 90-92 т. 2).
10.01.2023 року ФОП ОСОБА_7 була виготовлена Рецензія на звіт. Згідно із Рецензією Суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_7 рецензований звіт в цілому відповідає вимогам Закону, хоча і має незначні недоліки, що не вплинули на вартість майна (а.с. 86-89 т. 2).
Залишаючи без задоволення позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог в частині визнання недійсними електронних торгів, а також із того, що позовні вимоги в частині визнання недійсним протоколу проведення публічних торгів та визнання недійсним акту про реалізацію не відповідають належному способу захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, за наступних підстав.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними електронних торгів, судом зазначено наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №554/154/22 (провадження № 14-24цс24), зазначено, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати істотних збитків стягувачу у виді неотриманого доходу, а боржнику - у виді передачі майна на реалізацію за значно нижчою від ринкової вартістю. Велика Палата Верховного Суду висновує, що в разі встановлення такої обставини, як реалізація майна за заниженою ціною, такі торги є несправедливими та не можуть створити для його учасників правомірні наслідки.
Водночас, у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що особливістю справи, що переглядається, є те, що заявник в установлений законом спосіб оскаржив дії державного виконавця з проведення оцінки арештованого майна, які вчинені до передачі майна на реалізацію. Ухвалою від 26 серпня 2021 року Октябрський районний суд м. Полтави визнав такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про незалежну оцінку майна, а саме про вартість спірної квартири.
Отже, реалізація майна за заниженою ціною може бути підставою для визнання недійсними електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, проте заявник має оскаржити дії державного виконавця з проведення оцінки арештованого майна у встановлений законом порядок, і такі обставини мають бути встановлені в рамках розгляду вказаної скарги (постанова Верховного Суду по справі №522/13306/19, (провадження № 61-8607св24 від 20.11.2024 року)).
Разом з цим, судом вірно встановлено, що дії приватних виконавців із оцінки майна боржником у порядку судового контролю не оскаржувались, відповідні рішення судами не виносились.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.
За вимогами ст. 4 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.
Слід зазначити, що ЗУ «Про виконавче провадження» не містить обов`язку виконавця, здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності, але це не позбавляє права виконавця призначити рецензента із власної ініціативи, чи за клопотанням сторін виконавчого провадження.
З урахуванням вищенаведених положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», рецензування звіту з оцінки є єдиним законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки.
Верховний Суд у постанові по справі №545/2979/14-ц, провадження № 61-13630ск20 від 30.09.2021 року зазначає, що суди мають надавати належну оцінку тому, чи подав боржник заперечення проти звіту про оцінку майна, проведеного у рамках виконавчого провадження, та чи відмовив боржнику виконавець у призначенні рецензування звіту.
Судом встановлено, що боржник не скористались своїм правом на рецензування звіту про незалежну оцінку вартості майна, у порядку, встановленому законом - шляхом подання виконавцю відповідної заяви. При цьому, у рамках виконавчого провадження було проведено рецензію, яка підтвердила якісність звіту (а.с. 85-89 т. 2).
Висновки суду про те, що висновок експерта №23-6541 від 26.12.2023 року не є допустимим доказом, оскільки не є тим засобом доказування, що може спростувати якісність звіту, виготовленого у рамках виконавчого провадження (не є рецензією) відповідають вимогам закону.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що обставини справи щодо об`єктивності звіту, які за вимогами ст. 4, 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» мають бути підтверджені рецензією, проведеною у рамках виконавчого провадження, що підтверджуються Рецензією на звіт 10.01.2023 року, виготовленою Суб`єктом оціночної діяльності суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_7 .
Судом обґрунтовано не були взяті до уваги посилання позивачів про те, що за результатами примусової реалізації нерухомого майна було порушено право позивача ОСОБА_2 , як власника частки в такому майні, оскільки майно набуте за час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 , а отже, належало їм на праві спільної сумісної власності, з наступних підстав.
Згідно із частиною третьої статті 61 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.
Судом встановлено, що 1/2 частини нежитлового приміщення діагностичної лабораторії, за адресою: АДРЕСА_1 належали ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 08.08.2012 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради (а.с. 250-250 т. 1).
Вказане свідоцтво було видано ОСОБА_1 замість дублікату договору купівлі-продажу від 29.03.2007 року (а.с. 23 т. 1).
Із Свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 вбачається, що 24.05.1980 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб (а.с. 22 т. 1).
Між тим, на виконанні у приватного виконавця знаходилось виконавче провадження №68370433 з виконання виконавчого листа №755/6662/15-ц від 20.05.2015 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва В.А. про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» заборгованість по договору кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 р. у розмірі 2383837 грн. 74 коп., третейського збору в сумі 6325 грн. 28 коп. та 243 грн. 60 коп. судового збору. (а.с. 56-58 т. 1).
Вказаний у виконавчому документі солідарний обов`язок співпозивачки ОСОБА_2 виник на підставі договору поруки від 21.09.2007 року, укладеного у рамках забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту №2007/24-24/177 від 21.09.2007 р., який уклав із банком ОСОБА_1 (а.с. 123 т. 2).
Судом вірно зазначено, що позивачі на обґрунтування заявлених позовних вимог не довели, що відчуження спірного нерухомого майна призвело до порушення прав ОСОБА_2 співвласника цього майна, також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що у боржника існувало рухоме майно, на яке можна було звернути стягнення. Крім того, позивачка повинна була усвідомлювати зміст зобов`язань за кредитним договором та договором поруки, а також наслідки неналежного виконання її чоловіком таких боргових зобов`язань.
Судом зазначено, що для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Підставою для пред`явлення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
Оскільки, позивачами не доведено, а судом не встановлено обставин порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів позивачів, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов у цій частині є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними акту та протоколу про проведення електронних торгів, судом зазначено наступне.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.
Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.
Суд дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача) оскаржити можна саме такий правочин, а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги ж про визнання недійсними протоколу проведення публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий самий підхід слід застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позовні вимоги в частині визнання недійсним протоколу проведення публічних торгів та визнання недійсним акту про реалізацію не відповідають належному способу захисту у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22.10.2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19).
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі № 910/10011/19).
Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, якщо позивач не був стороною договору купівлі-продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане майно, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна із чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі-продажу), складених на їхній підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу.
З урахуванням зазначеного, ефективним способом захисту має бути витребування майна. 
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 506/1053/24 від 04.07.2023 року. 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не суперечать наведеним висновкам, оскільки такий спосіб захисту як визнання недійсними акту та протоколу про проведення електронних торгів не відповідає вимогам щодо належного способу захисту та критеріям його визначення, такий спосіб захисту не призведе до відновлення порушеного права позивачів без необхідності повторного звернення до суду.
На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального та процесуального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, дійшов обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у повному обсязі.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яценко Ю.В. про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що приватним виконавцем під час перевірки майнового стану боржника був проігнорований факт існування іпотечного договору, який був укладений в забезпечення грошового зобов`язання ОСОБА_1 ,колегія суддів залишає без задоволення, за ненаданням до суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, що стало однією з підстав для вмотивованого висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки саме зазначені позивачами обставини, а не висновки суду, ґрунтуються на припущеннях. Позивачі мали довести належними та допустимими доказами, що відповідачами були порушені цивільні права позивачів, які підлягають захисту та поновленню.
Доводи про те, що оскільки грошове забезпечення за договором кредиту було забезпечено іпотечним договором, забезпечення грошових інтересів банку повинно було відбуватись, в першу чергу за рахунок іпотечного майна, а не будь-якого іншого майна, що належить апелянту на праві приватної власності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яценко Юлія Вікторівна – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 05 червня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда