УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2026 року
м. Київ
справа № 607/9158/23
провадження № 51-2145ск26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року, 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Також указаним вироком вирішено цивільні позови потерпілої ОСОБА_4 , питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат у кримінальному провадженні, долю речових доказів.
За обставин, детально викладених у вироку, 24 січня 2023 року о 19:30 ОСОБА_5 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року скасовано, а кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Також зазначеною ухвалою апеляційного суду залишено без розгляду цивільні позови потерпілої ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ КРЕДО» та ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, й вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Доводи касаційної скарги та її вимоги
Потерпіла у касаційній скарзі висуває вимогу про скасування оскарженої ухвали апеляційного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування вимоги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно врахував щире каяття ОСОБА_5 як обставину, яка пом`якшує покарання, оскільки останній протягом усього досудового розслідування та судового розгляду не навідував потерпілу, не просив у неї вибачення, не відшкодував шкоди, батько обвинуваченого відшкодував їй шкоду лише частково, у розмірі 5 000 грн, а після ухвалення вироку сторона захисту одразу подала апеляційну скаргу, що, на її переконання, також не свідчить про щире каяття обвинуваченого.
Натомість указаного суд апеляційної інстанції не врахував, чим допустив порушення, передбачене ст. 413 КПК.
Мотиви Суду 
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та зміст доданої до неї копії оскарженого судового рішення, колегія суддів не знайшла підстав до відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Відповідно до положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
За приписами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. 
Предметом перевірки суду апеляційної інстанції був вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2026 року за апеляційною скаргою сторони захисту. 
Частиною 1 ст. 44 КК встановлено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
За приписами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюються судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Указаних норм суд апеляційної інстанції дотримався повною мірою.
З оскарженого судового рішення вбачається, що під час апеляційного розгляду, 09 березня 2026 року, на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності.
Обвинувачений ОСОБА_5 зазначене клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності підтримав. Підтвердив, що йому повністю зрозумілі підстави звільнення від кримінальної відповідальності, як і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.
Потерпіла ОСОБА_4 заперечила щодо закриття провадження у справі з підстав закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Суд встановив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, яке відповідно до ст.12 цього кодексу належить до нетяжких, і з огляду на п. 2 ч. 1 ст. 49 КК строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення становить три роки.
З моменту вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто з 24 січня 2023 року, до 08 квітня 2026 року пройшло більше трьох років, та за відсутності у матеріалах кримінального провадження доказів того, що протягом цього часу ОСОБА_5 був засуджений за вчинення іншого кримінального правопорушення чи ухилявся від слідства та суду, що могло б спричинити зупинення перебігу давності, суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав до задоволення клопотання захисника про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Також апеляційний суд небезпідставно наголосив, що положення ст. 49 КК, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК за своєю суттю є імперативними та не залежать як від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду, а тому заперечення потерпілою щодо задоволення клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності до уваги не взяв.
Правильність застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 49 КК потерпіла у касаційній скарзі не оспорює.
Що стосується її доводів про неврахування судом апеляційної інстанції обставин, які стосуються призначення місцевим судом покарання ОСОБА_5 , то такі не ґрунтуються на вимогах закону.
У розділі ІХ КК визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Суд зауважує, що щире каяття, як обставина, яка пом`якшує покарання, було враховано при призначенні ОСОБА_5 покарання судом першої інстанції, натомість під час апеляційного провадження дана обставина ні стороною обвинувачення, ні потерпілою не оспорювалась, до того ж, у випадку закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, не має визначального значення.
Таким чином, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, потерпіла у касаційній скарзі не навела. 
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та оскарженого судового рішення вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3