РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/4033/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі – відповідач) в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 року.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 року та провести відповідний перерахунок пенсії з 06.10.2025.
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи із 01.01.2004 по 14.04.2023 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 06.10.2025, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи із 01.01.2004 по 14.04.2023 у закладі з надання психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 із її збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, у відповідності до положень п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 01.10.2017 без застосування двоскладової формули при її обчисленні, врахувавши періоди роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 роки до страхового стажу для обрахунку пенсії, період з 01.08.2004 по 14.04.2023 до стажу роботи за Списком №2 у подвійному розмірі. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 01.08.1978 по 05.08.1980 та період роботи з 01.01.2004 по 14.04.2023 у подвійному розмірі. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що такі дії відповідача є протиправними, суперечать вимогам чинного законодавства, а тому просить суд позов задовольнити повністю.
Ухвалою суду від 13.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач відзив на позов у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі) не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та з 12.04.2011 отримує пенсію за віком розмір якої обраховано відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
28.01.2026 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 та період роботи з 01.01.2004 по 14.04.2023 у подвійному розмірі.
Листом від 06.02.2026 відповідач повідомив, що періоди роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 до страхового стажу не враховано згідно з заявами позивача від 19.04.2011 та від 26.05.2011, у яких зазначено, що періоди роботи з 01.08.1979 по 05.08.1980 та з 01.08.1978 по 01.08.1979 не враховувати в стаж роботи для призначення пенсії. Крім того, відповідно до норм статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоди роботи починаючи з 01.01.2004 враховано до страхового стажу для обчислення пенсії календарно.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.
Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу період роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Суд зазначає, що вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у період до 1992 року включно визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252; зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412; далі Інструкція №162).
Разом з тим, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58) та визначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.
При цьому суд зауважує, що положення Інструкції №162 та Інструкції №58 узгоджуються за своєю структурою й змістом, а відтак не потребують повторення.
Так, за змістом пункту 1.1. глави 1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За правилами пункту 2.4. глави 2 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами. Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У пункті 2.6. глави 2 цієї ж Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 , дата заповнення 15.11.1979: 1. Запис №1 від 01.08.1978 - прийнята в ПУ уч-ся групу прядильниць; 2. Запис №2 від 01.08.1979 - по закінченню ПУ зараховано в крутильний цех прядильницею машин; 3. Запис №3 від 08.08.1980 - звільнена за власним бажанням.
Суд зауважує, що записи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені всупереч Інструкції) виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.
Отже, враховуючи що робота позивача у спірних періодах підтверджується записами трудової книжки, яка з наведених вище висновків є основним документом для підтвердження стажу, суд дійшов до висновку про те, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980, згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 15.11.1979.
Щодо позовних вимог про зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 14.04.2023 у закладі з надання психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Пільги щодо обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах передбачені статтею 60 Закону № 1788-ХІІ, згідно якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Статтею 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III встановлено, що заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги.
Психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин.
Відповідно до частини 1 статті 27 зазначеного Закону, професійні права, обов`язки лікаря-психіатра, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, у тому числі здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, при наданні психіатричної допомоги встановлюються Основами законодавства України про охорону здоров`я, цим Законом та іншими законами. Лікар-психіатр, інші працівники, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійснюють догляд за особами, які страждають на психічні розлади, мають право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, зайнятих на важких роботах та з шкідливими і небезпечними умовами праці.
Наказом Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 №385 визначено, що закладами охорони здоров`я є: 1. Лікувально-профілактичні заклади. 1.1. Лікарняні заклади 1.1.1. Багатопрофільні: Заклад з надання психіатричної допомоги; 1.1.4. Особливого типу: Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги.
Отже, психіатрична лікарня є закладом охорони здоров`я, діяльність якого пов`язана з наданням психіатричної допомоги. Тому робота у такому закладі зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Водночас, згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637). Згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_2 , дата заповнення 15.11.1979:1. Запис №9 від 01.08.1984 прийнята на посаду палатної медсестри в Обласну психіатричну лікарню с. Орлівка Сарненського району Рівненської області (наказ від?24.04.1984 №178 параграф 1); 2. Запис №10 від 01.12.1997 в зв`язку з реструктуризацією лікарні в психіатричне відділення перейменувати в 5 психіатричне (наказ від 01.12.1997 №191к); 3. Запис №11 від 04.01.2005 посада палатної медсестри перейменована на посаду сестри медичної стаціонару (класифікатор професій ДКО0395); 4. Запис №12 від 05.12.2008 перейменовано обласну психіатричну лікарню с. Орлівка в комунальний заклад «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» (наказ від 15.12.2008 №33a); 5. Запис №13 від 22.03.2019 КЗ «ОПЛ с. Орлівка» РОР перейменовано в Комунальне підприємство «Обласна психіатрична лікарня с. Орлівка» РОР (наказ від 22.03.2019 №21); 6. Запис №14 від 14.04.2023 звільнити з посади ст.38 КЗпП України за власним бажанням (наказ від 14.04.2023 №140).
Окрім того, довідка про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 14.11.2025 №53, виданою Рівненською філією «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» підтверджує виконання позивачем роботи з обслуговування психічно хворих пацієнтів за професію, посадою палатної медсестри психіатричного відділення.
Отже, відмова відповідача зарахувати до стажу позивача у подвійному розмірі періоди роботи позивача з 01.01.2004 по 14.04.2023 в психіатричному закладі охорони здоров`я не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправною.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 в справі №160/14078/22, від 08.06.2022 в справі №689/1593/16-а, від 08.06.2022 в справі №510/1593/16-а, від 20.04.2022 в справі № 214/3705/17, від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, які були враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5статті 242 КАС України).
З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області, яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи із 01.01.2004 по 14.04.2023 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Що стосується дати проведення перерахунку пенсії, то суду необхідно вказати наступне.
Відповідно до частини 4 статті 45 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Судом встановлено, що позивач з заявою про зарахування до страхового стажу періодів роботи, звернулася 28.01.2026.
Відтак, з урахуванням приписів частини 4 статті 45 Закону № 1058-IV суд вважає за необхідно зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії позивача з 01.02.2026.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 із її збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, у відповідності до положень п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 01.10.2017 без застосування двоскладової формули при її обчисленні, врахувавши періоди роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 роки до страхового стажу для обрахунку пенсії, період з 01.08.2004 по 14.04.2023 до стажу роботи за Списком №2 у подвійному розмірі, суд зазначає, що на час розгляду справи зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів його роботи ще не відбулось.
Тому відсутні підстави вважати, що відповідач порушить право позивача на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням такого страхового стажу.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
Враховуючи положення ч.3 ст.139 КАС України, судовий збір, сплачений за подання цього позову, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1978 по 05.08.1980 року та здійснити перерахунок пенсії з 01.02.2026, з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи із 01.01.2004 по 14.04.2023 без застосування подвійного розміру, що передбачено ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи із 01.01.2004 по 14.04.2023 у закладі з надання психіатричної допомоги в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок пенсії з 01.02.2026, з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати у виді судового збору у сумі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 16 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       С.М. Дуляницька