ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/207/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Кобецької С.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом: Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, 
до відповідача: Пасічнянської сільської ради, 
третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України",
про скасування державної реєстрації земельних ділянок та їх витребування у державну власність

за участю:
від прокуратури: Верешко Мар`ян Іванович
від позивача: Ігнатенко Олексій Юрійович

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі - позивач) до Пасічнянської сільської ради (далі - відповідач) про:
- скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га з цільовим призначенням "16.00 для ведення особистого селянського господарства", виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру;
- скасування державної реєстрації права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 10,8939 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374923026240, номер відомостей про речове право 42283691, дата державної реєстрації 27.05.2021;
- витребування у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 5,5 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га;
- скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га з цільовим призначенням "16.00 для ведення особистого селянського господарства", виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру;
- скасування державної реєстрації права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 9,7011 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374934926240, номер відомостей про речове право 42283969, дата державної реєстрації 27.05.2021;
- витребування у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 2 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га. 
Івано-Франківською обласною прокуратурою під час реалізації конституційної функції з представництва інтересів держави в суді встановлено факт незаконного вилучення із державної власності земель лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні філії «Івано-Франківське лісове господарство» ДП «Ліси України» та їх передачу у комунальну власність Пасічнянської сільської ради як земель сільськогосподарського призначення. 
Позовні вимоги обгрунтовує тим , що земельні ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 та 2624082100:01:012:0002 частково сформовані в результаті інвентаризації за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення та накладаються на землі державного лісового фонду.
Відповідач в судові засідання не з"явився , хоча про дату, час, місце розгляду спору повідомлені належним чином.
Представник Івано-Франківської обласної державної адміністрації у заяві вх.№ 6010/26 від 01.04.26 року позовні вимоги підтримав , посилаючись на те , що Івано-Франківська обласна державна адміністрація , як розпорядник земель, рішення щодо вилучення спірних земельних ділянок із постійного користування державного лісогосподарського підприємства не приймала. 
Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - аналогічно позов підтримав , вказавши при цьому , що спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні ДП "Ліси України".

З огляду на викладене та беручи до уваги: - приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку; - норми частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті і суд розглядає справу за відсутності такого учасника; - те, що позивач та відповідач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а їх явка не визнавалась судом обов`язковою; - те, що у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті - спір вирішується у відсутності представника відповідача за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши прокурора дослідивши та об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає в позов таким , що підлягає до задоволення.

Фактичні обставини справи , вказують на те , що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Пасічнянській сільській раді Надвірнянського району у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1284,1564 га, які розташовані за межами населених пунктів Пасічнянської територіальної громади, згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок, і тому числі передано земельні ділянки: площею 10,8939 га (кадастровий номер 2624082100:01:012:0001) та площею 9,7011 га (кадастровий номер 2624082100:01:012:0002) з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення. 
У додатку до Акту від 08.12.2020 під порядковим номером 32 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га, з цільовим призначенням 16.00 Землі запасу . Аналогічно - під порядковим номером 31 зазначена земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га, з цільовим призначенням 16.00 Землі запасу.
Державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001, 2624082100:01:012:0002 в Державному земельному кадастрі проведено 29.11.2019 , а державним реєстратором Надвірнянської районної державної адміністрації Боднарук Л.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га, з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га, власник - Пасічнянська сільська рада.
Відповідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. 
Отже , земельні ділянки з кадастровими номерами 2624082100:01:012:0001 та 2624082100:01:012:0002 із цільовим призначенням « 16.00 Землі запасу» перейшли у комунальну власність Пасічнянської сільської ради з моменту їх державної реєстрації. 
Проте , земельні ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 та 2624082100:01:012:0002 частково сформовані в результаті інвентаризації за рахунок земель державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користування філії «Івано-Франківське лісове господарство» ДП «Ліси України» та використовуються для ведення лісового господарства. 
Як вбачається із розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 238 від 05.04.1996 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» земельні ділянки лісового фонду за межами населених пунктів згідно з додатком № 1 надано в постійне користування для ведення лісового господарства державним лісогосподарським підприємствам із земель запасу, які були в тимчасовому користуванні інших землекористувачів.
Згідно з додатком № 1 до розпорядження облдержадміністрації № 238 від 05.04.1996 Надвірнянському ДЛГ на території Надвірнянського району надано у постійне користування землі лісового фонду площею 54 999 га, куди ввійшли і спірні земельні ділянки, що розміщені на території Хрипелівського лісництва. 
Розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 264 від 17.05.2017 ДП «Івано-Франківське лісове господарство» надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення на місцевості меж земельних ділянок площею 4675 га (землі лісогосподарського призначення державної власності) відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, що розташовані за межами населеного пункту с. Зелена Надвірнянського району (Хрепелівське лісництво) для ведення лісового господарства та пов`язаних з ним послуг.
Технічну документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0006 площею 700.409 га розроблено у 2021 році сертифікованим інженером - землевпорядником Стефінко Д.Д. із урахуванням серед іншого, розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 238 від 05.04.1996 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» та Планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, які є документами, що підтверджують право постійного користування на землі лісогосподарського призначення у відповідності до п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Відповідно до технічної документації та викопіювання з Планово - картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Ліси України» частина спірних земельних ділянок із кадастровими номерами 2624082100:01:012:0001 та 2624082100:01:012:0002 не включені до земель лісогосподарського призначення державної власності у зв`язку з їх включенням до Державного земельного кадастру ще у 2019 році як землі сільськогосподарського призначення, тобто до моменту проведення інвентаризації земель державної вланості лісогосподарського призначення (остання проведена у 2021 році).
На підставі інформації філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» встановлено, що у процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок лісогосодарського призначення ДП Івано-Франківське лісове господарство ДП «Ліси України» (на даний час Івано-Франківське надліснитво Карпатського лісового офісу), яке проведено у 2021 році, встановлено, що земельна ділянка комунальної власності сільськогосподарського призначення Пасічнянської сільської ради (кадастровий номер 2624082100:01:012:0001) площею 10,8939 га частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та накладається на землі державного лісового фонду, який закріплений за Івано-Франківським надліснитвом Карпатського лісового офісу, а саме квартал 16 виділ 1, 2, 3, 8, 9 Хрепелівського лісництва. Орієнтовна площа накладки – 5,5 га.
Окрім того, земельна ділянка комунальної власності сільськогосподарського призначення Пасічнянської сільської ради (кадастровий номер 2624082100:01:012:0002) площею 9,7011 га частково сформована за рахунок земель лісогосподарського призначення та накладається на землі державного лісового фонду, який закріплений за Івано-Франківським надліснитвом Карпатського лісового офісу, а саме квартал 16 виділ 6, квартал 17 виділ 1, 3, 6 Хрепелівського лісництва. Орієнтовна площа накладки – 2.0 га. 
При цьому, погодження на зміну цільового призначення, добровільну відмову чи згоду на вилучення або відведення вищезазначених земельних ділянок у комунальну власність постійним лісокористувачем не надавалось.
Окрім того, представники ДП «Івано-Франківське лісове господарство» не були залучені до робіт при проведенні інвентаризації згаданих земель. 
Факт накладення земельних ділянок з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 та 2624082100:01:012:0002 на землі лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» підтверджується, у т.ч. Технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення розташованих на території Зеленської сільської ради Надвірнянського району.
Відповідно до наданого філією «Карпатский лісовий офіс» ДП «Ліси України» викопіювання з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 1996 та 2009 року (Планшет № 6, Хрипелівського лісництва) земельні ділянки: кадастровий номер 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га та кадастровий номер 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га частково сформовані за рахунок земель лісогосподарського призначення та накладаються на землі державного лісового фонду, який закріплений за Івано-Франківським надліснитвом Карпатського лісового офісу.
Відповідно до таксаційного опису: квартал 16 виділ 1, 2, 3, 6, 8, 9 Хрепелівського лісництва має наступні таксаційні характеристики: лісові культури, пасовище; квартал 17 виділ 1, 3, 6 Хрепелівського лісництва - лісові культури, пасовище.
Окрім того, згідно з вивченням даних Геопорталу «Ліси України» встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га частково накладається на землі лісогосподарського призначення квартал 16 Хрепелівського лісництва філії «Івано-Франківське лісове господарство»; земельна ділянка з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га частково накладається на землі лісогосподарського призначення квартал 16, 17 Хрипелівського лісництва філії «Івано-Франківське лісове господарство». 

Предметом спору є: - скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га; з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га; - скасування державної реєстрації права власності Пасічнянської сільської на зазначені земельні ділянки ; - витребування у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради земельних ділянок з кадастовими номерами 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га та 2624082100:01:012:0002 лощею 9,7011 га.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. 
До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках, полезахисними лісовими смугами на землях сільськогосподарського призначення. 
Водночас, у ст. 5 Лісового кодексу України зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями,
малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. 
Згідно ч. ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи для ведення лісового господарства. 
Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. 
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 31 Лісового кодексу України до відання обласної державної адміністрації у сфері лісових відносин належить надання земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, на відповідній території, у постійне користування для ведення лісового господарства.
Крім цього, ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України було визначено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. 
Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону. 
Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
За статтями 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. 
Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.
Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. 
Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. 
У матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. 
Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. 
Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. 
Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. 
Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу.
Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до плановокартографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. 
Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно також враховувати положення п. 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України. 
Зокрема, така правова позиція, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами наявності права постійного користування спеціалізованого державного лісогосподарського підприємства неодноразово висловлена судами вищої інстанції, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду у від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 07.11.2018 У справі № 488/6211/14-ц, від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 та від 13.06.2018 y справі №369/1777/13-ц. 
Таким чином, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування державного підприємства, що передані на підставі відповідних наказів органів влади, можуть перебувати лише у державній власності, відтак їх передача до земель комунальної власності є неправомірною. 
Тобто фактично їх власником є держава в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

Так, 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким внесено зміни до повноважень органів державної влади у сфері регулювання земельних відносин та розпорядження земельними ділянками державної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.
Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власністьабо у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. 
Отже, розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб на даний час покладено на Івано-Франківську обласну державну адміністрацію, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України. 
Згідно зі ст. ст. 18, 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, які мають особливий правовий режим. 
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необгрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 Земельного кодексу України). 
Відповідно до положень ст. ст. 19, 20 ЗК України (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно- заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 
Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. 
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. 
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). 
Аналогічні положення містяться у ст. 57 Лісового кодексу України, відповідно до якої зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.
Водночас, проект землеустрою щодо зміни цільового призначення спірних земельних ділянок відсутній, погодження на зміну цільового призначення Державним підприємством «Івано-Франківське лісове господарство», Івано- Франківською обласною державною адміністрацією не надавалось та не погоджувалось, що підтверджується інформацією філії Карпатський лісовий офіс ДП «Ліси України» та Івано-Франківською обласною державною адміністрацією.
Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Водночас свобода в обрані способу захисту передбачає й несення позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту. 
Вказана позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду про те, що обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19,
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
За змістом ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. 
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні — гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. 
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так за законом. 
Позовні вимоги прокурора у даній справі спрямовані на захист права власності Держави на землі лісового фонду.
Виходячи з викладеного Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району, за якою зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки, які при цьому відносяться до земель лісового фонду, за принципом реєстраційного підтвердження володіння є володільцем спірних земельних ділянок, а натомість Держава, за якою не зареєстроване право власності на спірні земельні ділянки, не є їх володільцем. Тому, права Держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації, яка вважає себе власником земельних ділянок , не можуть захищатися негаторним позовом, оскільки це є позов володіючого власника до неволодіючого невласника. 
Отже , належним способом захисту у таких випадках відповідає позовна вимога про витребування земельної ділянки з чужого володіння в порядку віндикації. Такі правові висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду постанові від 21.11.2021 по справі № 359/3373/16 та від 18.01.2023 по справі № 488/2807/17.
Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, у справах з подібними правовідносинами Велика Палата Верховного Суду однаково та послідовно застосовує норми права та робить висновки, що правомірним та ефективним способом захисту порушених прав держави на землі лісогосподарського призначення є саме віндикаційний позов. 
Разом з тим , прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Івано- Франківській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» про передачу Пасічнянській сільській раді Надвірнянського району у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1284,1564 га, які розташовані за межами населених пунктів Пасічнянської територіальної громади призвело до порушення вимог закону, протиправної зміни цільового призначення спірних земель, чим фактично порушено право власності держави на них в особі Івано-Франківської обласної ради. 
Оскільки земельні ділянки, дотичні до предмету спору відносяться до земель лісогосподарського призначення, то вищевказаний Наказ у частині формування земельних ділянок та передачу їх у комунальну власність є таким , що порушує вимоги ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3, 15-1, 20, 55-57, 122 ЗК України. 
Водночас, вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідними земельними ділянками.
Викладене повністю узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97г 19, п. 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 16 (провадження № 12-157гс19), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження №14-2це21, п. 150).
Рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, п. 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95г 19, п. 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс 19, п. 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, п. 52), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження №14-2це 21), п. 109)). 
Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду наголошено, що під час розгляду даних спорів слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони» (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104 це 19, п. 50), від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161г 19, п. 84), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364це 19, п. 101) та інші).
Враховуючи викладене, вимога про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Івано-Франківській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» на підставі якого сформовано спірні земельні ділянки та передано їх у комунальну власність Пасічнянській сільської раді за рахунок земель лісогосподарського призначення не є ефективним способом захисту у спірних правовідносинах, оскільки не призведе до поновлення порушених прав держави та відновлення її володіння спірними земельними ділянками. 
У свою чергу відмова в задоволенні такого позову з тих мотивів, що наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області не визнано недійсним, або якщо він не оскаржений, а відповідні позовні вимоги не пред`явлені, не допускається, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у п. 154 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц. 

Одночасно , положеннями ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування 17 земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. 
Згідно з ч. ч. 1, 4, 7, 9 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки
За ч. 1 ст. 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати вимогам законодавства.
Положеннями ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. 
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). 
Також згідно з ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. 
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). 
Ураховуючи викладене, для забезпечення реальної та безперешкодної можливості державі реалізувати всі правомочності власника щодо спірних земель необхідно скасувати державну реєстрацію земельних ділянок як земель сільськогосподарського призначення з припиненням права комунальної власності за Пасічнянською сільською радою на ці ділянки, відомості про що містяться в Державному земельному кадастрі. 
При цьому скасування реєстрації земельних ділянок з припиненням прав на них є ефективним способом захисту порушених прав, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельних ділянок. Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 484/629/19, від 21.01.2025 у справі № 904/6886/23.
Враховуючи те, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Івано- Франківській області від 08.12.2020 № 37-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині надання спірних земельних ділянок у комунальну власність Пасічнянській сільській раді стосуються земель лісового фонду, повноваженнями на розпорядження якими Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області не наділено, спірна земельна ділянка не могла бути передана у комунальну власність сільської ради поза волею власника та без погодження уповноважених органів. 
Викладене порушує інтереси держави та є підставою для скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. 
Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації. За правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19 (п. п. 24, 25, 27, 28, 30-32, 34, 35) за змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) — офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окремо слід звернути увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2023 у справі № 369/10847/19, які були сформовані за результатами дослідження обставин накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення (державної власності) і землі житлової та громадської забудови (комунальної власності). Верховний Суд зазначив, що зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном , а вимога про скасування за Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрацію земельних ділянок у цьому випадку, є ефективним способом захисту, оскільки спрямована на скасування реєстрації прав Пасічнянської сільської ради на земельні ділянки лісогосподарського призначення, в їх межах, які в силу імперативної законодавчої заборони не можуть перебувати у комунальній власності.
Слід зазначити , що скасування за Пасічнянською сільською радою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки та скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок - надасть можливість витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адмиіністрації із незаконного володіння сільської ради земельні ділянки площею 5.5 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 та площею 2 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0002.

Із врахуванням викладеного, на підставі рішення суду про скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки в Державному реєстра прав на нерухоме майно та скасування її реєстрації в Державному земельному кадастрі, належний власник, у даному випадку Івано-Франківська обласна державна адміністрація, матиме змогу оформити право на земельну ділянку у своїх межах, площі та цільовому призначенні. 

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і порядку, визначеному законом. 
Згідно з ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.
Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначають у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовують у заяві необхідність їх захисту та зазначають орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно («Корольов проти Російської Федерації» у справі № 5447/03 від 01.04.2010, «Менчинська проти Російської Федерації» у справі 42454/02 від 15.01.2009). Нездійснення або неналежне здійснення відповідними органами повноважень щодо захисту вказаних інтересів є підставою для представництва в суді інтересів держави відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до ст. 1 Лісового кодексу України усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. З огляду на викладене, ліси і землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання земельних ділянок, що обумовлює беззаперечний підвищений суспільний інтерес до правильного застосування законодавства у даній сфері, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини наведеною в п. 54 рішенні у справі «Трегубенко проти України». 
Зважаючи на викладене, фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання при розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського призначення та повернення їх у розпорядження уповноваженого органу – Івано-Франківської обласної державної адміністрації. Правову позицію щодо підстав представництва інтересів держави в суді викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, в якій зазначено, що зміст частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Великою палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 наголошено, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. При цьому, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Пунктом 81 цієї ж постанови передбачено, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. 
Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим. 
При цьому, як зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, сам факт незвернення до суду уповноваженим органом з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Подібна правова позиція висвітлювалась Великою Палатою Верховного Суду 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, 08.11.2023 у справі № 607/15052/16-ц, 24 Верховним Судом у справах № 911/2093/21 від 24.10.2023, № 911/3736/21 від 13.09.2023, № 907/31/21 від 12.09.2023. З урахуванням рішення Конституційного суду від 03.12.2025 у справі № 3- 28/2024(59/24) - органи прокурори продовжують виконувати покладені на них функції передбачені ст. 131-1 Конституції України серед яких представництво. 
Чинна на даний час редакція ч. 5 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Таким чином, саме Івано-Франківська обласна державна адміністрація є розпорядником земель лісогосподарського призначення. Івано-Франківської обласною прокуратурою листом від 15.12.2025 повідомлено Івано-Франківську обласну державну адміністрацію про виявлені порушення законодавства при зміні цільового призначення та розпорядженні земельними ділянками лісогосподарського призначення, а також запропоновано вжити заходи реагування у межах компетенції. Івано-Франківська обласна державна адміністрація у своїй відповіді від 15.01.2026 на вищезазначений лист зазначила , що адміністрацією не приймалось рішення про вилучення або припинення права постійного користування ДП «Івано-Франківське лісове господарство», як і не приймалось рішення щодо зміни цільового призначення.
Окрім того, Івано-Франківська обласна державна адміністрація готова взаємодіяти з прокуратурою задля вирішення проблемного питання та зазначила, що у зв`язку із обмеженим фінансування судового збору не може звернутись до суду з відповідним позовом. 
Ураховуючи викладене, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у прокурора наявні підстави для пред`явлення цього в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У пунктах 1-3 частини першої статтіі 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях у справі, питання вичерпності висновків судів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Суд надавши оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному зокрема приходить до висновку про доведеність позовних вимог , про відповідність підстав позову закону.

Відповідно до ст. 237 Господарського процесуального кодексу України суд, при ухвалені рішення, вирішує питання щодо розподілу судових витрат по справі.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури не віднесені до суб`єктів, звільнених від сплати судового збору, у зв`язку з чим сплачують судовий збір на загальних підставах.
Судовий збір у розмірі 19968 грн сплачено Івано-Франківською обласною прокуратурою, що підтверджується відповідним платіжним документом.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.2, 13,15,74-78, 86, 123, 124,126,129,130, 169, 233,241 Господарського процесуального кодексу України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити .

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га з цільовим призначенням « 16.00 для ведення особистого селянського господарства», виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру. 

Скасувати державну реєстрацію права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 10,8939 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0001, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374923026240, номер відомостей про речове право 42283691, дата державної реєстрації 27.05.2021. 

Витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 20567921) із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 5,5 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0001 площею 10,8939 га. 

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га з цільовим призначенням «16.00 для ведення особистого селянського господарства», виключивши відповідні відомості з Державного земельного кадастру. 

Скасувати державну реєстрацію права власності Пасічнянської сільської ради в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 9,7011 га з кадастровим номером 2624082100:01:012:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2374934926240, номер відомостей про речове право 42283969, дата державної реєстрації 27.05.2021. 

Витребувати у власність держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ: 20567921) із незаконного володіння Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області земельну ділянку площею 2 га, яка є частиною земельної ділянки із кадастровим номером 2624082100:01:012:0002 площею 9,7011 га. 

Стягнути з відповідача - Пасічнянської сільської ради ( вул. Софії Галечко ,127,с.Пасічна, Івано-Франківської області, 78432 , ЄДРПОУ 04354686 ) - судовий збір в розмірі 19 968 грн на користь Івано- Франківської обласної прокуратури ( ЄДРПОУ 03530483; рахунок (IBAN) UA668201720343120001000003924, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, код банку отримувача – МФО 820172 ).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 10.06.2026

Суддя С.М.Кобецька