Справа № 467/615/26
3/467/174/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2026 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді – Явіци І.В.
з участю секретаря судового засідання – Рожкової Т.М.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 (в режимі відео конференції) 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Коснятинівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інваліда ІІ групи за загальним захворюванням, відомості про притягнення до адміністративної відповідальності протягом року у справі відсутні,
за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ :

Су визнав доведеним, що 18 березня 2026 року о 14 год. 13 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , здійснив виклик на спецлінію 102 та під час розмови з оператором, висловлювався нецензурною лайкою і ображав оператора, чим порушив громадський порядок і спокій громадян. 
Дії ОСОБА_1 уповноваженою на складання протоколу особою кваліфіковані за ст.173 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 відображені у протоколі обставини не спростував і не підтвердив. 
Вказував на фальсифікацію справи з боку поліції. 
Суд, у свою чергу, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, дослідивши матеріали справи у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, установив наступне. 
Згідно вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого, є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
А положення статті 280 КУпАП зобов`язують орган (посадову особу) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такі висновки, зокрема, суд має зробити на підставі доказів, як то, будь – яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, й протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків. ( ст. 251 КУпАП). 
У цьому провадженні суд зробив висновки про учинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, на підставі наступних доказів. 
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД №875679 від 13 квітня 2026 року підтверджуються обставини щодо часу, місця, способу та загалом обставин учинення правопорушення. 
Загалом, протокол підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності без зауважень і сам по собі, як доказ, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП стосовно свого змісту, у тому числі й у частині зазначення обов`язкових кваліфікуючих ознак інкримінованого правопорушення, що виключає можливість визнання його недопустимим доказом. 
Факт здійснення дзвінка на спецлінію «102», крім цього, підтверджується й даними рапорту від 18 березня 2026 року, що наявний у матеріалах справдження. 
До протоколу додано аудіозапис розмови ОСОБА_1 з оператором спецлінії 102, із якого слідує, що факт використання останнім ненормативної лексики під час розмови.
При цьому, очевидно, що він підвищував тон голосу, фактично кричав протягом певного часу.
Тож, вирішуючи питання про наявність у дії ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд виходив із слідуючого. 
Відповідно, згідно з диспозицією статті 173 КУпАП об`єктивну сторону складу дрібного хуліганства становлять такі альтернативні діяння: 1) нецензурна лайка в громадських місцях; 2) образливе чіпляння до громадян; 3) інші подібні дії, за умови, що кожне із цих діянь порушує громадський порядок і спокій громадян, а обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього правопорушення є хуліганський мотив поведінки особи, яка вчиняє зазначені вище дії. При цьому норма статті 173 КУпАП не дає однозначного визначення, що саме підпадає під поняття «інших подібних дій», що порушують громадський порядок і спокій громадян, та в чому саме проявляється хуліганський мотив дій особи, а тому це потребує з`ясування і конкретизації у кожній справі, яка вирішується судом ( постанова ВСУ від 27.04.2015 у справі № 5-7к15).
При хуліганстві об`єктом захисту є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди. 
За зовнішнім виявом (набором фактів) хуліганство певним чином схоже на ряд інших діянь, зокрема найбільше на ті з них, які посягають на здоров`я, честь та гідність людини, її майно. Однак схожість цих діянь не завжди може бути підставою для визнання їх однаковими (рівнозначними).
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки (постанова ВСУ від 04.10.2012 у справі № 5-7к12).
У даному випадку, ОСОБА_1 , спілкуючись з оператором лінії 102, використовував нецензурну лайку, тим самим порушив нормальне функціонування органу поліції, і, відповідно, громадський порядок, оскільки оператор лінії приймає дзвінки від громадян, повідомляє про правопорушення та події і має оперативно реагувати на інформацію, яку отримує. 
З огляду на викладене, у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, так як він, з хуліганських мотивів, з власної волі і бажання, вживав нецензурну лайку, чим порушив громадський порядок. 
Тому у ракурсі установлених фактичних обставин справи шляхом встановлення юридично значущих ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненої дії інкримінованому складу правопорушення, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого 173 КУпАП. 
А докази, на підставі яких суд зробив такі висновки, є належними, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у цьому провадженні і мають для нього значення, а також допустимими, так як підстав вважати, що вони отримані з порушенням встановленого законом порядку немає, принаймні, протилежного судом не виявлено та іншими особами не доведено. 
Усі докази у цій справі узгоджуються між собою і доповнюють один одного фактичними даними, які підлягають встановленню у цій справі щодо часу, місця, способу і наслідків учиненого правопорушення.
Загалом же, усі докази у сукупності вказують на факт учинення правопорушення , винну особу і форму її вини. 
Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, передбачених ст.ст. 18-20 КУпАП, у цьому провадженні суд не установив.
Разом із цим, суд позбавлений можливості накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за учинене правопорушення, так як на момент ухвалення цієї постанови минув тримісячний строк накладення стягнення, що передбачений ч.2 ст. 38 КУкПАП.
Зокрема, згідно положень ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частині третій цієї статті.
Пунктом 7 ст. 247 КУпАП імперативно визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Верховний суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 308/8763/15-азауважив, що визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. При цьому наведена норма не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні. Таким чином, при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, першочерговим є встановлення судом дотримання строку накладення адміністративного стягнення, за умови закінчення якого суд або уповноважений орган взагалі позбавлені можливості досліджувати та вирішувати питання про наявність в діях особи ознак адміністративного проступку.
В свою чергу, суд враховує, що п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та ст. 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір стягується лише у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому виходячи з норм ч. 2 ст. 284 та ст. 247 КУпАП, не вбачає пістав для звернення судового збору.
З цих мотивів, керуючись ст.ст. 38, 245, 247, 283,284 КУпАП, суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП – закрити на підставі п. 7 ст.247 цього ж Кодексу у зв`язку із закінченням передбаченого ч.2 ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. 
Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 10 (десяти) днів з дня її винесення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на неї. 

Суддя Ірина Явіца