ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 302/1665/24
провадження № 61-15172св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гумен Наталією Василівною, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року у складі судді Кривка В. П. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,2845 га, що належали померлій на праві приватної власності. 
Вона є єдиною спадкоємицею першої черги, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає.
Проте у жовтні 2024 року дізналася, що спадковий будинок виставлений на продаж відповідачкою (дочкою брата позивачки), яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріальної контори з відповідно заявою.
Вказувала, що у встановлений законом строк не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки:
як єдина спадкоємиця першої черги, що фактично проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона вважала себе особою, яка відповідно до статей 1268 - 1269 ЦК України є такою, що прийняла спадщину; 
увесь час після смерті матері дуже погано почувалася через хронічні хвороби;
протягом 2022-2024 років також суттєво погіршився її психологічний стан, на який значно вплинуло ряд причин, таких як: смерть близької людини, воєнний стан, погіршення соціальних умов, самітність, важкі умови життя та маленька пенсія, відсутність роботи, тощо; 
повірила фахівцям у галузі права про те, що вона не обмежена строком на прийняття спадщини у зв`язку з воєнним станом у країні.
Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції аргументовано тим, що позивачка не навела поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які б свідчили про пропуск такого строку з незалежних від неї вагомих причин, не надала доказів, які б свідчили про неприйняття нею спадщини з причин, які є для неї об`єктивними, непереборними.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з судовим рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
03 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гумен Н. В. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Заявник зазначає, що, надаючи оцінку медичним довідкам, суди застосували надмірний формалізмом, не вважали за необхідне врахувати симптоматику захворювання позивачки, яка при складному хронічному перебігу вкрай ускладнює життя людині. Крім хронічного хворобливого стану, ОСОБА_1 також мала затяжну депресію через смерть матері та втрату роботи і пов`язаний із цим складний матеріальний стан.
У даному випадку хронічне захворювання позивачки в сукупності до складного матеріального стану були перешкодою для своєчасного оформлення спадщини після смерті її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводи інших учасників справи
Представник ОСОБА_1 - адвокат Гумен Н. В. подала до Верховного Суду пояснення, у яких просить касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року.
Відкрито касаційне провадження у даній справі.
Витребувано з Міжгірського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 302/1665/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Матеріали справи № 302/1665/24 надійшли до Верховного Суду.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок на АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,2845 га.
За життя ОСОБА_3 не розпорядилася належним їй на праві власності майном, заповіт на випадок своєї смерті не залишила.
Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_1 .
Згідно з довідкою виконкому Міжгірської селищної ради від 03 жовтня 2022 року в будинку   АДРЕСА_1 проживала ОСОБА_3 , 1936 року народження, на день її смерті разом із нею ніхто не проживав.
11 жовтня 2022 рокудо Міжгірської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 звернулася її онука ОСОБА_2 , у зв`язку з чим було зареєстровано спадкову справу № 69785485 (номер у нотаріуса 75/2022) на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Згідно з даними спадкової справи № 75/2022 до Міжгірської державної нотаріальної контори 04 вересня 2023 року надійшла заява від ОСОБА_2 , про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1936 року народження, а саме: на 1/4 частки у праві власності на житловий будинок із господарськими будівлями, який знаходиться на АДРЕСА_1 .
Постановою від 04 вересня 2023 року № 81/02-31 державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І. ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за майном померлої ОСОБА_3 на 1/4 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на АДРЕСА_1 , через відсутність правовстановлюючих документів на вказане майно та інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеної частки у праві власності на житловий будинок. Крім того, цією постановою нотаріус встановила, що померла ОСОБА_3 на день своєї смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на момент її смерті разом із нею постійно ніхто не проживав; на випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіт не складала; ОСОБА_2 спадщину за майном померлої баби ОСОБА_3 прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Міжгірської державної нотаріальної контори; ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_3 до Міжгірської державної нотаріальної контори не надходили.
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 вересня 2023 року у справі №302/1691/23 визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємицею за законом п`ятої черги після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення набрало законної сили 30 жовтня 2023 року.
Згідно з довідкою від 21 серпня 2024 року КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на Д-обліку і лікуванні з 04 квітня 2023 року до 21 серпня 2024 року 
Згідно з листом Приватного підприємства «Асклепій» від 07 лютого 2025 року ОСОБА_1 у період із 22 липня 2022 року до 14 листопада 2024 року перебувала на амбулаторному лікуванні в Лікувально-діагностичному центрі ПП «Асклепій»; за цей період пацієнткою було здійснено два планові лікувальні візити 13 жовтня 2022 року та 11 січня 2023 року, у результаті чого лікарем було призначено лікування в амбулаторних умовах.
За даними ДПС України ОСОБА_1 у період з 22 липня 2022 року до 14 листопада 2024 року перетинала державний кордон України. 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
У справі, що переглядається, суди установили, що строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , встановлений статтею 1270 ЦК України, закінчився через шість місяців з дня відкриття спадщини, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Разом з тим, позивачка у передбачений законом строк не звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті своєї матері.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (постанови Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19)).
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (постанови Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 (провадження № 61-9796св22)).
У постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21 Верховний Суд виклав правовий висновок про те, що, вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22).
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття.
Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 та Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19)).
Суди встановили, що на момент відкриття спадщини до майна померлої ОСОБА_3 постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 редакцію пункту 3 постанови № 164 від 28 лютого 2022 року змінено та встановлено, що в умовах воєнного стану в Україні діє правило 10 місяців на прийняття спадщини чи відмови від неї. Хоча, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню, проте суд враховує, що позивачка як пересічний громадянин не могла визначити, який юридичний акт має вищу юридичну силу та підлягає до застосування.
Однак позивач не звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ні у шестимісячний строк, який передбачений ЦК України, ні у десятимісячний, який встановлювався постановою Кабінету Міністрів України № 164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Позов подала до суду 14 листопада 2024 року.
Суди попередніх інстанцій також звернули увагу на те, що позивач протягом строку для прийняття спадщини не перебувала на стаціонарному лікуванні. Водночас у цей строк вона неодноразово перетинала державний кордон України, що підтверджується поданою ДПС України відповіддю.
Крім того, що позивач є дочкою спадкодавця та була обізнана про факт її смерті, здійснювала обряд поховання, а отже була обізнана й про відкриття спадщини у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 та могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті матері, як її потенційний спадкоємець першої черги за законом шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори.
Врахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробив правильний висновок про те, що позивачка не надала належних та допустимих доказів наявності об`єктивних перешкод для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини є необґрунтованими, оскільки суди надали належну правову оцінку доводам сторін, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами відповідних доказів, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки вони були предметом дослідження судами із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постановах, що зазначені заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судами надана належна оцінка, тому Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі доводи, які не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що суди порушили норми процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/1 б-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувані судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400,401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гумен Наталією Василівною, залишити без задоволення.
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 лютого 2025 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун