УХВАЛА

30 квітня 2026 року 
м. Київ

Справа № 903/124/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська агенція приватизації» 
на рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року (суддя Шум М.С.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року (колегія суддів у складі: головуюча Розізнана І.В., судді: Павлюк І.Ю. , Тимошенко О.М.)
у справі №903/124/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська агенція приватизації»
до Сільськогосподарського приватного підприємства «Несвіч»
про стягнення 281 000,00 грн, визнання недійсним або неукладеним додаткового договору,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська агенція приватизації» (далі - ТОВ «Всеукраїнська агенція приватизації», Агенція, позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «Несвіч» (далі - СПП «Несвіч», відповідач) з вимогами:
- визнати простроченим відповідачем виконання зобов`язання на суму 281 000,00 грн, і як наслідок, виникнення у позивача збитків на вказану суму; 
- визнати додатковий договір не укладеним та зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені кошти у сумі 281 000,00 грн; 
- у разі визнання додаткового договору укладеним, визнати додатковий договір недійсним та зобов`язати відповідача повернути позивачу безпідставно отримані кошти у сумі 281 000,00 грн; 
- стягнути з відповідача на користь позивача борг у розмірі 281 000,00 грн; 
- визнати наявність підстав для зупинення провадження у справі.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року у справі №903/124/25, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року, відмовлено у позові.
17 квітня 2026 року до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) надійшла касаційна скарга ТОВ «Всеукраїнська агенція приватизації», в якій скаржник просить визнати строк на касаційне оскарження таким, що не пропущений, або у разі визнання його пропущеним, поновити строк на подання касаційної скарги по наявним поважним причинам, пов`язанні зі специфікою виконання службових завдань; скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі №903/124/25 повністю та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вказана касаційна скарга подана 16 квітня 2026 року до Верховного Суду через систему «Електронний суд».
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.
Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.
Стосовно клопотання про поновлення строку на подання касаційної скарги.
Відповідно до статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, що оскаржується, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.
Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (частина четверта статті 116 ГПК України).
Згідно з абзацом другим пункту 5 частини шостої статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Повний текст постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року складено 23 березня 2026 року, тобто останнім днем на подання касаційної скарги на підставі абзацу 2 частини першої статті 288 ГПК України є 13 квітня 2026 року.
Згідно з інформацією, наявною в автоматизованій системі документообігу суду КП «ДСС», копію постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі №903/124/25 ТОВ «Всеукраїнська агенція приватизації» отримало в електронний кабінет 23 березня 2026 року о 17:10, про що Суду надійшло повідомлення о 17:17, а його представнику Качуру Д.М. (керівник Агенції) - 23 березня 2026 року о 17:19, про що Суд отримав повідомлення о 17:33.
Таким чином копія постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі №903/124/25 вважається врученою позивачу 24 березня 2026 року.
Для поновлення строку на касаційне оскарження з підстави передбаченої частиною другою статті 288 ГПК України, скаржник мав звернутися до Верховного Суду із касаційною скаргою у строк до 13 квітня 2026 року включно, тоді як документ сформовано у системі «Електронний суд» 16 квітня 2026 року.
З огляду на викладене для задоволення клопотання ТОВ «Всеукраїнська агенція приватизації» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі №903/124/25 на підставі частини третьої статті 288 ГПК України, скаржник має обґрунтувати та довести поважність причин пропуску такого процесуального строку.
Посилаючись в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій порушили, зокрема, приписи статті 227 ГПК України, оскільки не зупинили провадження у справі на період перебуванням керівника позивача у лавах Збройних Сил України, скаржник в обґрунтування поважності пропуску строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року в резолютивній частині скарги зазначив про: «наявні поважні причини, пов`язані із специфікою виконання службових завдань. Забезпечення надання загального доступу: 24.03.2026. Затримка пов`язана з обмеженим доступом до цивільних сайтів та до мобільного зв`язку».
Дослідивши доводи скаржника та надавши оцінку матеріалам касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним, оскільки воно реалізується тільки в порядку і спосіб, встановлених законом, у цьому разі ГПК України.
Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв`язку із відновленням пропущеного процесуального строку, унормовуються процесуальним законодавством, зокрема, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
Статтею 129 Конституції України визначено як одну із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Клопотання про поновлення процесуального строку має містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.
Лише те, що керівник ТОВ «Всеукраїнська агенція приватизації» перебуває на військовій службі, саме по собі не є поважною підставою пропуску строку на касаційне оскарження, а доказів того, що у представника скаржника саме у період часу, протягом якого мала бути подана касаційна скарга, був обмежений доступ до цивільних сайтів та мобільного зв`язку, Суду не надано.
Крім того, Суду не надано доказів того, що на період відсутності Качура Д.М. інші посадові особи Агенції не мали повноважень подати касаційну скаргу або ж про відсутність можливості скористатися професійною правничою допомогою адвоката.
Введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків, у тому числі на касаційне оскарження судових рішень. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.
Зважаючи на викладене, наведені ТОВ «Всеукраїнська агенція приватизації» підстави пропуску строку на подання касаційної скарги Суд поважними не визнає.
Згідно із частиною третьою статті 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу. 
Стосовно обґрунтування підстав та вимог касаційної скарги.
Частиною першою статті 287 ГПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на:
1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;
2) ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;
3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали;
4) ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.
Вимоги до форми і змісту касаційної скарги викладено у статті 290 ГПК України.
Приписами абзацу 1 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Скаржник в касаційній скарзі оскаржує рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі №903/124/25, тобто - судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 абзацу 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 абзацу 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку, якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає пункт 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись і який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.
Оскаржуючи у касаційному порядку судові рішення на підставі пункту 4 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України слід зазначити, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення. При цьому, необхідно враховувати, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі має обов`язково наводитись обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень.
Разом з цим, у касаційній скарзі Агенції зазначено, що підставами касаційного оскарження є:
- неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій статті 227 ГПК України та статті 251 ЦПК України, які мають імперативний характер;
- неврахування правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22;
- порушення права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
- ігнорування преюдиційних фактів, встановлених у справі №910/453/24 щодо проходження керівником позивача військової служби під час воєнного стану;
- надмірний формалізм судів, що суперечить практиці ЄСПЛ;
- порушення принципу рівності сторін та доступу до правосуддя.
При цьому доводи касаційної скарги стосуються порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, а саме пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України стосовно зупинення провадження у справі, і взагалі не зазначено підстав касаційного оскарження судових рішень у справі №903/124/25, передбачених для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 287 ГПК України.
Також, скаржник наводить обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, що передбачено для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, тоді як справа №903/124/25 не належить до таких зважаючи на позовні вимоги про визнання простроченим виконання зобов`язання, про визнання неукладеним або недійсним додаткового договору. 
З огляду на викладене Суд робить висновок, що касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 290 ГПК України, оскільки не містить чіткого обґрунтування підстав, на яких подається ця скарга.
Щодо судового збору.
Пунктом 2 частини четвертої статті 290 ГПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України «Про судовий збір». Відповідно до частини першої статті 4 наведеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду складає 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 4 цього Закону передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру розмір судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Абзацами першим та другим частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у справі №903/124/25 є вимоги позивача про визнання простроченим виконання зобов`язання, про визнання неукладеним або недійсним додаткового договору та стягнення з відповідача 281 000,00 грн. Тобто у справі №903/124/25 заявлено позов із 1 вимогою майнового характеру і 2 - немайнового.
Таким чином, у разі оскарження рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року по суті спору справи №903/124/25, розмір судового збору за подання касаційної скарги складає 16 433,60 грн ((3 028,00 грн * 2 + 281 000,00 грн * 1,5%) * 200% * 0,8).
До касаційної скарги додано квитанцію №87SU-D5FQ-293E від 16 квітня 2026 року про сплату судового збору на рішення у справі №903/124/25 у розмірі 5 847,39 грн, що на 10 586,21 грн є меншим, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір».
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:
- навести інші підстави, за їх наявності, та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження;
- подати уточнення до касаційної скарги, де зазначити передбачені абзацом 1 частини другої статті 287 ГПК України, підстави для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї ж статті, з дотриманням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та наведених вище роз`яснень Суду;
- надати Суду оригінал документа, що підтверджує доплату судового збору у розмірі 10 586,21 грн за реквізитами, які зазначені на веб-сайті Верховного Суду у розділі «Платiжнi реквізити для перерахування судового збору в гривнях», із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга).
З огляду на приписи частини четвертої статті 174 та абзацу другого частини третьої статті 292, пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі якщо він у встановлений строк не усуне зазначені недоліки касаційної скарги ця касаційна скарга буде вважатися неподаною та повернута скаржнику, а у разі неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав для такого поновлення або наведені інші підстави для такого поновлення Суд визнає неповажними - у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись статтями 119, 174, 234, 287, 288, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська агенція приватизації» на рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі №903/124/25 залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська агенція приватизації» строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему «Електронний суд» або поштою за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.
3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Всеукраїнська агенція приватизації», що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде або повернуто на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України, або відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України у залежності від повноти усунення недоліків.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов
Судді І. В. Булгакова
Т. М. Малашенкова