ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

10 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/1184/26
Головуючий у першій інстанції – Дударець Д. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1305/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
секретар: Шкарупа Ю.В.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя Дударець Д.В.), постановлену в м.Ніжин,
В С Т А Н О В И В:
У травні 2026 року ТОВ «Ум Факторинг» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №1467906 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 27 квітня 2024 року у розмірі 16 100 грн. Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 на підставі укладеного з ТОВ «Селфі Кредит» в електронній формі договору отримав кредит у розмірі 3 500 грн шляхом їх зарахування на його банківську картку. В подальшому 18 грудня 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» передало право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Ум Факторинг» на підставі договору факторингу №18.12.24. Відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками своєчасно не надавав, у зв`язку з чим має заборгованість у розмірі 16 100 грн, з яких: сума кредиту – 3 500 грн, заборгованість за відсотками – 12 600 грн. 
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 квітня 2026 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ум Факторинг» заборгованість за договором №1467906 про надання споживчого кредиту від 27 квітня 2024 року в розмірі 16 100 грн, а також судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
10 квітня 2026 року Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області зареєстровано заяву ТОВ «Ум Факторинг», яка надійшла через електронний суд 09 квітня 2026 року поза робочим часом, в якій заявник просить вжити заходів забезпечення позову – накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Таскомбанк», а також на рахунках в інших банках та фінансових установах, у межах суми фактично отриманого відповідачем тіла кредиту 3 500 грн. Заяву мотивовано тим, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову зумовлена сукупністю наступних факторів: доведений факт наявності у відповідача активу, пов`язаного зі спором, та його відверто недобросовісна поведінка; реальна та обґрунтована загроза унеможливлення виконання майбутнього рішення суду; неможливість виконання рішення суду в майбутньому. Позивач, діючи добросовісно та розумно, демонструючи максимальну зваженість, просить накласти арешт виключно в межах суми фактично отриманого відповідачем тіла кредиту – 3 500 грн, що гарантує повну співмірність та пропорційність заходу, оскільки сума є мінімально необхідною, а арешт коштів, а не рухомого чи нерухомого майна є найбільш ефективним способом у спорах про стягнення боргу, зберігається баланс інтересів – арешт не блокує життєдіяльність відповідача понад міру, необхідну для гарантування виконання майбутнього рішення суду в його основній частині.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2026 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалу суду мотивовано тим, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача подана позивачем 10 квітня 2026 року з посиланням на надані суду відомості про рух коштів по рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 27 квітня 2024 року до 30 квітня 2024 року, які не є актуальними станом на день розгляду судом заяви про забезпечення позову. Крім того, сума доступних коштів відповідно до наданої виписки станом на 30 квітня 2024 року становить 6,63 грн. Суд дійшов висновку, що позивач у клопотанні про забезпечення позову жодним чином не обґрунтував необхідність накладення арешту, як заходу забезпечення позову на будь-які інші рахунки відповідача, які знаходяться поза межами спірних кредитних відносин, не наведено відомостей щодо наявності у нього таких банківських рахунків, і відповідно вимоги мають абстрактний характер у вигляді припущення.
В апеляційній скарзі ТОВ «Ум Факторинг» просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нове судове рішення про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до статей 258, 268 ЦПК україни проголошенням рішення суд завершує розгляд справи, після чого він не вправі вчиняти будь-які дії, що стосуються предмета спору, окрім випадків, прямо передбачених кодексом (виправлення описок, ухвалення додаткового рішення тощо). Вважає, що з моменту ухвалення рішення повноваження суду першої інстанції щодо застосування інституту забезпечення позову припиняються. За доводами ТОВ «Ум Факторинг», на момент постановлення ухвали від 10 квітня 2026 року суддя Дударець Д.В. був достеменно обізнаний про існування ухваленого ним же рішення від 09 квітня 2026 року. За таких обставин суд втратив процесуальну компетенцію на розгляд заяви про забезпечення позову по суті, надання оцінки її обґрунтованості, достатності доказів чи співмірності заходів.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (частина перша статті 152 ЦПК України).
За змістом статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а за результатами її розгляду суд постановляє ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову.
Отже, глава 10 ЦПК України містить спеціальне процесуальне регулювання порядку розгляду заяви про забезпечення позову та не передбачає такого процесуального наслідку, як залишення цієї заяви без розгляду з підстав, наведених апелянтом.
Доводи апеляційної скарги про те, що після ухвалення рішення у справі суд першої інстанції був зобов`язаний залишити заяву про забезпечення позову без розгляду, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Заява про забезпечення позову є процесуальною заявою, порядок вирішення якої спеціально врегульований главою 10 ЦПК України. Вона не є позовом або заявою, яка ініціює самостійне провадження, тотожне позовному, наказному чи окремому провадженню. Тому положення статті 257 ЦПК України щодо залишення позову без розгляду не можуть бути застосовані до заяви про забезпечення позову у спосіб, запропонований позивачем.
Такий підхід узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 757/47946/19-ц, за якими поняття «заява», вжите поряд із поняттям «позов», слід розуміти як заяву, що за змістом і процесуальним значенням, зокрема в частині ініціювання певного провадження, є тотожною позову, а не як будь-яку процесуальну заяву чи клопотання.
Отже, подання заяви про забезпечення позову після ухвалення рішення судом першої інстанції саме по собі не зумовлює залишення такої заяви без розгляду, оскільки стаття 153 ЦПК України передбачає інший процесуальний результат її розгляду - постановлення ухвали про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову. 
Крім того, відповідно до частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання таким рішенням законної сили, а в разі відкриття виконавчого провадження - до повного виконання судового рішення. Наведене також спростовує доводи ТОВ «Ум Факторинг» про те, що після ухвалення рішення суд першої інстанції у будь-якому випадку позбавлений можливості постановити процесуальну ухвалу за результатами розгляду заяви про забезпечення позову.
За таких обставин сам по собі факт ухвалення рішення у справі до постановлення оскаржуваної ухвали не свідчить про незаконність дій суду першої інстанції, який розглянув подану заяву та постановив ухвалу про відмову у забезпеченні позову.
Вирішуючи питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що заявник має довести існування обставин, які свідчать про реальну, а не припущену загрозу істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту його прав.
За матеріалами справи встановлено, що предметом спору в даній справі є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 100 грн.
До заяви про забезпечення позову, яка подана ТОВ «Ум Факторинг» 10 квітня 2026 року, додано, зокрема копію виписки по рахунку відповідача за період з 27 квітня 2024 року по 30 квітня 2024 року, яку судом першої інстанції було витребувано під час розгляду справи. Проте така виписка жодним чином не підтверджує існування конкретного активу станом на час розгляду заяви про забезпечення позову, як вважає позивач.
Колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що доводи позивача про непогашення боргу за кредитним договором жодним чином не підтверджують наявність у відповідача наміру ухилятися від виконання рішення суду в даній справі чи створити умови, за яких його виконання та ефективний захист порушених прав позивача будуть значно утрудненими чи неможливими. 
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум Факторинг» залишити без задоволення, а ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: