Справа №: 398/2307/25	

провадження №: 2/398/231/26
РІШЕННЯ
Іменем України 
"11" червня 2026 р.  м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Олександрійської міської ради, Служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, Служба у справах дітей Петрівської селищної ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2025 року, представник позивача ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, треті особи: Орган опіки та піклування Олександрійської міської ради, Служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб. Від шлюбу останні мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом, за підписами сусідів за адресою: АДРЕСА_2 та затверджений головою ОСББ «Єдність – 4КР». Батько дитини допомоги на утримання доньки не надає. Проти визначення місця проживання малолітньої доньки разом з позивачем заперечує. Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2024 року ОСОБА_5 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 03 липня 2023 року по теперішній час. Малолітня донька ОСОБА_6 потребує материнського піклування та уваги, звикла до гімназії, в якій навчається (копія довідки в додатках), яку відвідує та в якій із задоволенням навчається, вона чутлива до змін у повсякденному житті, тому їй буде важко звикнути до нового, що може негативно вплинути на її подальший розвиток. Позивачу визначення місця проживання дитини з нею необхідно для юридичного закріплення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недопущення порушення цього права з боку відповідача у майбутньому та з метою захисту прав та інтересів малолітньої доньки. Крім того, встановлення місця проживання доньки разом із матір`ю не позбавить батька можливості приймати участь у вихованні та розвитку дитини, а гарантуватиме недопущення порушення прав дитини з боку батька. 
17 лютого 2026 року, адвокатом Сліпченко О.А. подана заява про уточнення позовних вимог в частині обґрунтувань наявного між сторонами спору. Вказує, що між сторонами існує реальний, актуальний та неврегульований спір про право, а саме — щодо реалізації батьківських прав та обов`язків у частині визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач — мати дитини — вважає за необхідне юридично закріпити місце проживання доньки разом із нею, оскільки після розірвання шлюбу дитина фактично та постійно проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні та вихованні. Водночас відповідач — батько дитини — заперечує проти визначення місця проживання малолітньої доньки разом із матір`ю, що прямо підтверджує наявність спору між сторонами. Таким чином, між сторонами існують взаємовиключні позиції щодо одного й того ж суб`єктивного сімейного права, що є класичною ознакою спору про право. 
Ухвалою від 24 червня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та витребуваний висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю. 
Ухвалою від 26 вересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду. 
Ухвалою від 16 квітня 2026 року до участі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучена Служба у справах дітей Петрівської селищної ради. 
Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені та доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, відповідно під розписку, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не сповістили. 
Відповідач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять відзив на позовну заяву, в якому заперечує про задоволення позовних вимог, оскільки наразі він проходить службу в ЗСУ та з 2023 року перебуває у військовій частині, спір відсутній, перешкод ніяких не чинить, після розірвання шлюбу дитина мешкає з мамою. 
Треті особи у судове засідання не з`явилися, матеріали справи містять висновок Органу опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради виконавчого комітету про вирішення питання на розсуд суду спірного питання, оскільки між батьками спір відсутній. Від Служби у справах дітей Пертрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області надійшла заява про розгляд справи без участі. 
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Заяв клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності позивача та представника.
Судом встановлено, що 30 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрували у Луганській сільській раді Петрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 5. 
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , зареєстрованим Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. 
Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19 вересня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтвержується Актом, за підписами сусідів за адресою: АДРЕСА_2 та затверджений головою ОСББ «Єдність – 4КР».
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 01.04.2024 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 03 липня 2023 року по теперішній час.
Позивачу визначення місця проживання дитини з нею необхідно для юридичного закріплення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недопущення порушення цього права з боку відповідача у майбутньому та з метою захисту прав та інтересів малолітньої доньки. Крім того, на думку позивача, встановлення місця проживання доньки разом із матір`ю не позбавить батька можливості приймати участь у вихованні та розвитку дитини, а гарантуватиме недопущення порушення прав дитини з боку батька. 
Згідно ст. 29 ЦК України, 1. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 2. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 3. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. 4. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 5. Місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. 6. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно ст. 6 СК України, 1. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. 2. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Згідно ст. 160 СК України, 1. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. 2. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. 3. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Згідно ст. 161 СК України, 1. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. 2. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. 3. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.
Згідно ч. 4 і ч. 5 ст. 19 СК України, 4. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. 5. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно висновку органу опіки та піклування Саксаганської районної у місті ради виконавчого комітету, оскільки спір між батьками відсутній, просять вирішити питання на розсуд суду. 
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-ІІІ, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.02.2019 у справі № 377/128/18: «Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до Стаття 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.( стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини , сім`ї, свого народу та Батьківщини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Крім того, за положеннями статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.».
Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».
ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).
За змістом положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Судом встановлено, що дитина після розірвання шлюбу проживає з матір`ю – позивачем по справі за однією адресою. Наведене не спростовується при викладенні позовних вимог. 
Будь-яких конкретних, допустимих та правових доказів, які б свідчили про наявність незгоди відповідача з тим, щоб дитина сторін проживала з позивачем стороною позивача суду не надано. Крім того, відповідач наразі служить в ЗСУ і ніяких перешкод не чинить. 
Доказів, які б свідчили або давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини в судовому порядку буде виключно в інтересах малолітньої дитини чи призведе до поліпшення прав та інтересів малолітньої дитини суду не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ст. 160 СК України та ст. 161 СК України саме з вини відповідача мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина.
Висновок органу опіки та піклування зауважує, що спір відсутній. 
За таких обставин позов задоволенню не підлягає. 
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог, відповідач зі своїм адвокатом суду не надали і судом таких доказів не здобуто.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати покласти на позивача.
Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Олександрійської міської ради, Служба у справах дітей Саксаганської районної у місті ради, Служба у справах дітей Петрівської селищної ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю – відмовити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 22.06.2026 року.

 Суддя Олександрійського
міськрайонного суду
Кіровоградської області  Дубровська Н.М.