ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 р. 	Справа № 520/22449/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої К.В.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 (головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/22449/25
за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 
до  Харківської митниці   
про скасування рішення про коригування митної вартості товарів,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці (далі – відповідач), в якому просив суд скасувати рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 17.06.2025 №UА807000/2025/000241/2. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено про відсутність у митного органу правових підстав для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосуванні другорядного (резервного) методу визначення митної вартості, оскільки позивачем до декларації митної вартості були додані усі необхідні документи, що підтверджують митну вартість товару.
ІІ. Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Харківської митниці про скасування рішення про коригування митної вартості товарів задоволено:
скасовано рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 17.06.2025 №UА807000/2025/000241/2.
Ухвалюючи судове рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при митному оформленні товарів подано всі необхідні та наявні у нього документи за ст. 53 МК України, в тому числі й ті, що підтверджують, що навантаження, вивантаження, транспортування (фрахт) включено до ціни товару (калькуляції собівартості, листи постачальника за Контрактом на підтвердження цього факту). В оскаржуваному рішенні відповідач не вказав конкретні обставини, які викликали у митного орану відповідні сумніви, не спростував числові значення складових митної вартості імпортованого товару, спірне рішення не містить обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної відповідачем у рішеннях, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої ним митної вартості товару, та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам ч. 2 ст. 55 МК України.
Суд зазначив, що відповідачем не зазначено жодних розбіжностей у документах, що стосуються числового значення заявленої митної вартості, також не наведені наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Отже, відповідачем безпідставно застосовано до позивача другорядні методи визначення митної вартості товару (другий та резервний), замість першого методу, що свідчить про порушення послідовності та є підставою для скасування рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 17.06.2025 №UА807000/2025/000241/2.
ІІІ. Підстави апеляційного оскарження та їх обґрунтування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Харківська митниця звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 у справі № 520/22449/25 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем на вимогу митного органу та з урахуванням спрацьованих по спірній ЕМД №25UA807200008662U7 від 13.06.2025 ризиків, згенерованих системою АСАУР, щодо можливого заниження митної вартості товарів, поданих позивачем до митного контролю та митного оформлення не надані додаткові документи, які б підтверджували числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей, щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Відповідач наполягає, що рішення про коригування містить: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не було визнано; наявну в митного органу інформацію щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості подібних (аналогічних) товарів, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості; вичерпний перелік вимог, щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МКУ; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованих митним органом. Зауважено, що визначення митної вартості є дискреційним повноваженням митного органу.
ІV. Провадження в суді апеляційної інстанції та виклад позиції інших учасників справи.
24.04.2026 судом отримано відзив Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якій він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення першої інстанції без змін. Зазначено, що апеляційна скарга не містить обґрунтування вимог із зазначенням того, в чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та / або застосування норм права, оскільки в ній містяться лише посилання на формальні розбіжності позивача під час митного оформлення, які не мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Учасники справи повідомлені про перегляд рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 судом апеляційної інстанції належним чином: позивач – засобами поштового зв`язку, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, копії апеляційної скарги); відповідач – через систему «Електронний суд» шляхом отримання ними копій ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розглядає справу без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. З урахуванням вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
V. Обставини, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між позивачем та Qingdao Globalstar Industry Co., Ltd., No.6 Shandong road, Qingdao, China укладено контракт №2411/2023 від 24.11.2023, за умовами якого позивач придбав прозоре скло 2 мм.
На виконання вказаного зовнішньоекономічного контракту відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) від 29.03.2025 №25GB22OMIC001, коносаменту № APU133153 від 29.03.2025 було здійснено поставку товарів.
13.06.2025 позивачем було подано до митного оформлення митну декларацію (по тексту – МД) типу ІМ40ДЕ №25UA807200008662U7 разом із відповідними супровідними документами, згідно з якими митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
До даної митної декларації, як встановлено із інформації, що міститься в гр. 44 МД, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:
сертифікат якості WT-PB2018-105-0718 від 13.10.2023;
пакувальний лист б/н від 29.03.2025;
рахунок-фактура (iнвойс) № 25GB22OMIC001 від 29.03.2025;
коносамент № APU133153 від 29.03.2025;
накладні УМВС №31518861 від 03.06.2025, №31518887 від 03.06.2025;
супровідний документ Т1 №25PL322080NUI17RK1 від 30.05.2025, №25PL322080NUI186K7 від 30.05.2025;
сертифікат про походження товару 25С520120372/00009 від 01.04.2025;
банківський платіжний документ, що стосується товару, пд.207 від 25.02.2025;
рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги – тр. рахунок 5653487579 від 08.05.2025; 5653487580 від 08.05.2025;
банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг №112 від 15.05.2025;
документ, що підтверджує вартість перевезення товару – акт виконаних робіт (56534875791) від 11.06.2025, акт виконаних робіт (56534875801) від 11.06.2025;
прайс-лист від 14.02.2025;
доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) – №6 від 24.02.2025, Додаток 1 від 01.02.2024;
зовнішньоекономічний договір (контракт) №2411/2023 від 24.11.2023;
договір (контракт) про перевезення №UA00240072 від 07.03.2024;
інші некласифіковані документи – довідка від 13.06.2025, каталог від 10.02.2025, тех.паспорт від 13.10.2023;
копія митної декларації країни відправлення №021720250000074019 від 29.03.2025.
З підстав спрацювання системи ризиків, згенерованих АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів, митним органом запропоновано надати позивачу додаткові документи на підтвердження митної вартості товарів.
У відповідь на повідомлення митниці декларантом 17.06.2025 було надіслано листа б/н щодо неможливості на даний час надати додаткові документи та проханням винести рішення про коригування митної вартості товару.
За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів Харківською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 17.06.2025 № UА807000/2025/000241/2, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів скоригована митницею за другорядним (резервним) методом визначення митної вартості.
У вказаному рішенні зазначено про встановлення розбіжностей за результатами опрацювання поданих до митного оформлення, а саме:
- наявні рішення про визначення митної вартості за ідентичним/подібним товарам по даному підприємству;
- за відкритою інформацією з мережі інтернет, а саме: Офіційний індекс китайської товарної номенклатури (GACC HS Code Index; сайт: https://gacc.agency), Інтерактивний пошук HS кодів Китаю (e-Tools Age HS Code Lookup; сайт: https://etoolsage.com) код товару 7005292590, що вказаний в Китайській експортній декларації відсутній серед списку кодів товарів, що піддає сумніву автентичність експортної декларації №021720250000074019;
- до митного оформлення не надано транспорту довідку (код документу 3007 «Документ, що підтверджує вартість перевезення товару»), що не дає змоги упевнитися в наявності всіх відомостей, стосовно такої складової митної вартості як транспортування, в т.ч. інформації щодо вартості винагороди експедитора за межами митної території України та/або включення її до складової митної вартості, таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно, що суперечить положенням п. 2 ч. 2 ст. 52 МКУ, ч.ч. 2, 9, 10 та 21 ст. 58 МКУ;
- супровідні документи Т1 №25PL322080NUI17RK1, 25PL322080NUI186K7 не були взяті до уваги як документи, що підтверджують митну вартість товару, оскільки не засвідчують факт його експорту, через відсутність в такому документі відміток митних органів країни відправлення;
- відсутній договір від 02.01.2024 №16/2024-ЦЮ, зазначений в гр. 3 в залізничній накладній 31518887; також в гр. 3 залізничної накладній 31518887 зазначена інформація щодо «Перегрузка на вагон другой ширины колеи на станции Мостиска ІІ, ПП «Мостиска Драй Порт», але це не відображено в жодному транспортному документі, наданому до митного оформлення, таким чином, відомості стосовно такої складової митної вартості як транспортування не підтверджені документально, не визначені кількісно та достовірно, що суперечить положенням п. 2 ч. 2 ст. 52 МКУ, ч.ч. 2, 9, 10 та 21 ст. 58 МКУ;
- відсутні каталоги, специфікації, загальній прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Митна вартість товару визначена за резервним методом, становить 0,51 дол.США/кг * 52000 кг = 26 520 дол.США.
Вважаючи вказане рішення про коригування митної вартості товару протиправним, позивач звернувся з позовом до суду. 
VІ. Нормативне регулювання та оцінка суду апеляційної інстанції.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, Митного кодексу України (далі – МК України), інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів 
Згідно з частиною першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини першої статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з частиною першою статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Стаття 49 МК України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною першою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною першою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
За нормами частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).
За правилами частини шостої статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частинами першою-третьою, шостою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
З урахуванням викладеного вище, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до статті 58 МК України.
За визначенням, наведеним у частині першій статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Водночас наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, від 02.06.2022 у справі №460/2674/20, від 16.08.2022 у справі №240/10401/19, від 25.11.2022 у справі №813/2733/17, від 01.03.2023 у справі №420/18880/21, від 16.06.2023 у справі №825/2410/16, від 21.09.2023 у справі № 520/18432/21, від 27.12.2024 у справі №140/20717/23, від 16.01.2025 у справі №160/939/24, від 20.02.2025 у справі №160/33340/23, від 23.04.2025 у справі №160/12189/24.
Дослідивши зазначені в оскаржуваному рішенні від 18.11.2025 №UA807000/2025/000354/2 розбіжності в отриманих митницею документах, суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Стосовно наявності рішень про визначання митної вартості за ідентичним товаром по даному підприємству (на підтвердження чого відповідачем до відзиву на позовну заяву було долучено витяг з ЦБД ЄАІС) колегія суддів зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості, що узгоджується з актуальною правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.05.2025 по справі № 380/25301/23.
Сама по собі відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості, у зв`язку з чим доводи митниці в цій частині підлягають відхиленню.
Наведений апелянтом «висновок», викладений у постановах Верховного Суду від 04.08.2021 по справі №520/3421/19 та №520/4787/19, відповідно до «Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність у ЄАІС ДФС інформації про митну вартість подібних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості» є висновком за результатом оцінки наданих учасниками справи доказів та установлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи та не стосується порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судами попередніх інстанцій при розгляді аналогічних спорів, а тому не має жодного значення при розгляді цієї справи.
Процитований апелянтом висновок Верховного Суду з постанови від 13.01.2021 у справі №805/2942/16-а щодо того, що «спрацювання профілю ризику в системі АСАУР та встановлення факту заниженої митної вартості спірного товару в порівнянні з цінами на ідентичні товари, митне оформлення яких вже здійснено, за допомогою використання ПІК ЄАІС є достатньою підставою для витребування додаткових документів», відсутній у вказаній постанові суду касаційної інстанції, а тому колегією суддів не приймається.
Щодо відсутності коду товару 7005292590, що вказаний в Китайській експортній декларації, серед списку кодів товарів, що піддає сумніву автентичність експортної декларації №021720250000074019, суд апеляційної інстанції враховує, що під час встановлення наведеного недоліку митний орган виходив з наявної інформації в мережі Інтернет (Офіційний індекс китайської товарної номенклатури (GACC HS Code Index; сайт: https://gacc.agency), Інтерактивний пошук HS кодів Китаю (e-Tools Age HS Code Lookup; сайт: https://etoolsage.com)). При цьому на підтвердження зазначених доводів відповідач не надав жодних належних доказів ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції. 
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що митна декларація країни відправлення не визначена частиною другою статті 53 МК України як документ, що підтверджує митну вартість, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
Таким чином, виявлена розбіжність не впливає на значення заявленої митної вартості товару, а тому є необґрунтованою.
Крім того, суд першої інстанції слушно врахував надану декларантом до митного органу заяву від 13.08.2025, відповідно до якої продавець Qingdao Globalstar Industry Co.,Ltd листом від 07.07.2025 повідомив, що кодування товару здійснюється згідно до гармонізованої системи товарної номенклатури КНР і складається із 10 цифр (8 основні і 2 притаманні конкретному товару), тому код країни може не збігатися із кодом країни декларанта. З урахуванням того, що раніше виникали розбіжності у кодуванні товарів з митними органами, компанія Qingdao Globalstar Industry Co., Ltd через митного брокера здійснила до її повного оформлення корегування декларації КНР від 29.03.2025 №021720250000074019 зазначавши в ній код товару країни декларанта 7005292590. У подальшому компанія врахує, що корегування більше не потрібно здійснювати у декларації КНР. Крім цього, сайти (https://gacc.agency, https://etoolsage.com) на які Ви посилаєтесь може відображати код товару оформленої декларації та не відображати внесених до неї змін.
Стосовно зауважень митниці про ненадання транспортної довідки колегією суддів встановлено, що на підтвердження транспортних витрат декларантом було надано: договір № UA00240072 від 07.03.2024 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів; транспортні рахунки №5653487579 від 08.05.2025; №5653487580 від 08.05.2025; накладні УМВС №31518861 від 03.06.2025, №31518887 від 03.06.2025; платіжний документ №112 від 15.05.2025; акт виконаних робіт (56534875791) від 11.06.2025, акт виконаних робіт (56534875801) від 11.06.2025.
Положеннями статті 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» № 1955-IV від 01.07.2004 (далі – Закон № 1955-IV) визначено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.
Відповідно до частин 8, 9, 10 статті 9 Закону № 1955-IV платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування. У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.
Тобто, відповідно до чинного законодавства експедитор має право вчиняти усі необхідні дії щодо забезпечення перевезення товару з пункту відправки до пункту призначення від імені клієнта, укладає з перевізниками відповідні договори, після складання яких має встановлену ціну щодо наданих послуг з перевезення, яка обговорюється та узгоджується з клієнтом.
За приписами розділу ІІІ «Правил заповнення декларації митної вартості», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Правила № 599), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.
З аналізу вищенаведеного слідує, що витрати з транспортування можуть бути підтверджені будь-якими документами, які містять реквізити сторін, суму та умови платежу, відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів, підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, тощо.
Колегією суддів встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та Maersk A/S (Перевізник) був укладений договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів №UA00240072 від 07.03.2024.
Згідно з пунктом 2.2 договору плата (фрахт) та інші належні ставки і збори за перевезення вантажів по кожному конкретному перевезенню встановлюється згідно з тарифами Лінії, діючими на момент початку перевезення та фіксуються у відповідних рахунках Перевізника.
Отже, належним доказом, підтверджуючим вартість послуг з перевезення є рахунок перевізника.
Згідно з рахунком №5653487579 від 08.05.2025, виставленим перевізником Maersk, загальна сума транспортних витрат щодо перевезення товару на підставі договору №UA00240072 від 07.03.2024 згідно з коносаментом № APU133153 від 29.03.2025 за маршрутом Сінган, Китай – Гданськ, Польща становить 2579,17 дол. США (базове морське перевезення 2010,00 дол.США, основний захист контейнера 46,00 дол.США, плата за оформлення документів 63,24 дол.США, послуги з обробки терміналів 459,93 дол.США).
За змістом рахунку №5653487580 від 08.05.2025, виставленим перевізником Maersk, загальна сума транспортних витрат щодо перевезення товару на підставі договору №UA00240072 від 07.03.2024 згідно з коносаментом № APU133153 від 29.03.2025 становить 4000,00 дол.США, а саме: імпортні наземні перевезення Гданськ – Глівіце – Мостиська 1600,00 дол.США; імпортні наземні перевезення Мостиська – Харків – 2400,00 дол.США. 
Відповідно до акту виконаних робіт від 11.06.2025 згідно договору № UA00240072 від 07.03.2024 компанія Maersk A/S, Копенгаген, Данія (перевізник) надала послуги з міжнародного морського вантажного перевезення згідно коносаменту № APU133153, а замовник прийняв виконану роботу: фрахт 2010,00 дол. США, обмежене покриття пошкодження контейнера та витрат на його очищення 46,00 дол.США, послуги з документаційного збору в порту призначення 63,24 дол.США, послуги з навантажувально-розвантажувальної роботи в порту призначення 459,93 дол.США. Робота виконана на загальну суму 2579,17 дол.США та має бути сплачена згідно рахунку №5653487579 від 08.05.2025.
Згідно з актом виконаних робіт від 11.06.2025 згідно договору № UA00240072 від 07.03.2024 компанія Maersk A/S, Копенгаген, Данія (перевізник) надала послуги з міжнародного морського вантажного перевезення згідно коносаменту № APU133153, а замовник прийняв виконану роботу: внутрішні наземні перевезення імпортних вантажів до кордону 1600,00 дол.США, внутрішні перевезення імпортних вантажів після кордону 2400,00 дол.США. Робота виконана на загальну суму 4000,00 дол.США та має бути сплачена згідно рахунку №5653487580 від 08.05.2025.
На підтвердження здійснення оплати вартості перевезення товару декларантом було надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №112 від 15.05.2025 на суму 6579,17 дол.США.
Таким чином, позивачем надано документи на підтвердження транспортування товару, які в своїй сукупності підтверджують таку складову митної вартості, у зв`язку з чим доводи митниці в цій частині судом також не приймаються.
Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги, що перевізник Maersk A/S довідкою від 05.08.2025 повідомив про те, що експедиторська винагорода по рахунках на оплату транспортних послуг від 08.05.2025 №5653487579, №5653487580 за перевезення вантажу не нараховується за межами території України, оскільки Maersk A/S є безпосереднім перевізником, і не є посередником-експедитором. 
Стосовно відсутності на супровідних документах Т1 №25PL322080NUI17RK1, 25PL322080NUI186K7 відміток митних органів країни відправлення колегія суддів зауважує, що отримував товару (позивач) не має впливу на їх оформлення, тому не може нести обов`язок із забезпечення на них відміток або печаток митних органів країни відправлення. За відсутності сумнівів у достовірності вказаних документів митний орган не має правових підстав покладати на декларанта обов`язки, не передбачені законодавством.
Митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України.
Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
З матеріалів справи встановлено, що декларантом до митної декларації було надано інвойс, за яким здійснювалась відповідна операція. Так, рахунок-фактура є доказом операцій купівлі-продажу товарів або послуг та належить до групи документів, які є підставою для розрахунку податків за законодавством країни експорту.
Слід зазначити, що експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість.
При цьому будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації, чи відсутність її зазначення, не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це може бути обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.
Наведений висновок відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 17.09.2021 у справі №826/1690/18, від 03.05.2023 у справі № 140/6689/20, від 02.10.2025 у справі №140/12559/23.
Крім того суд першої інстанції правильно врахував подані позивачем пояснення (заява від 13.08.2025), в яких зазначено, що Україна приєдналася до Конвенції про процедуру спільного транзиту, відповідно до якої «транзитний супровідний документ» означає документ, що надрукований з використанням засобів електронного опрацювання даних для супроводження товарів і ґрунтується на відомостях транзитної декларації. Основний референтний номер (MRN) означає реєстраційний номер, присвоєний компетентним митним органом транзитній декларації з використанням засобів електронного опрацювання даних. Таким чином, транзитний супровідний документ - Т1 від 30.05.2025 №MRN25PL322080NUI17RK1, №MRN25PL322080NUI186K7 друкується з використанням засобів електронного опрацювання даних і не містить відміток митних органів країни відправлення, основний референтний номер MRN у транзитній декларації підтверджує автентичність і точність даних зазначених у ній.
Щодо зауважень митниці про те, що договір від 02.01.2024 №16/2024-ЦЮ, зазначений в гр. 3 в залізничній накладній 31518887; також в гр. 3 залізничної накладній 31518887 зазначена інформація щодо «Перегрузка на вагон другой ширины колеи на станции Мостиска ІІ, ПП «Мостиска Драй Порт», але це не відображено в жодному транспортному документі, наданому до митного оформлення, суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач ФОП ОСОБА_1 має договірні відносини виключно з перевізником Maersk A/S на підставі договору №UA00240072 від 07.03.2024 на перевезення зовнішньоторговельних вантажів, який, серед іншого, був наданий до митного оформлення. Саме із компанією Maersk A/S позивач узгодив умови перевезення, що підтверджується раніше дослідженими рахунками на оплату №5653487579 від 08.05.2025, №5653487580 від 08.05.2025, актом виконаних робіт (56534875791) від 11.06.2025, актом виконаних робіт (56534875801) від 11.06.2025, платіжною інструкцією №112 від 15.05.2025.
Отже, жодних договірних відносин у позивача з компаніями, які безпосередньо виконували перевезення не існує, тому декларант не повинен був надавати такі документи. З третіми особами, які долучались основним перевізником до виконання послуг, розрахунок здійснює сам перевізник у межах договорів, укладених ним від свого імені з цими третіми особами.
З приводу залучення для виконання послуг з перевезення інших осіб Верховний Суд в постанові від 13.08.2020 по справі №804/4963/16 висловив наступну правову позицію: «Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що за умовами договору передбачено право експедитора укладати договори з іншими перевізниками з метою виконання умов договору експедирування та здійснює оформлення перевізних документів, як - то товарно-транспортні накладні та коносаменти. Суд погоджується з висновком судів, що вказана обставина спростовує висновки митного органу щодо відсутності документального підтвердження наявності договірних відносин з безпосереднім перевізником товару за коносаментом № GCL/MER/ODS/160091 від 05.03.2016 року, а саме «GLC International Transportation Logistics Container Services Co.Ltd», адже позивач не зобов`язаний мати безпосередні господарські відносини з вказаною компанією-перевізником, адже всі обов`язки щодо належного, своєчасного перевезення вантажу та оформлення необхідних транспортних документів покладено на ТОВ «Фосдайк Груп».».
На підставі зазначеного можна дійти висновку, що для декларанта транспортні витрати утворюються виключно згідно взаємодії з основним перевізником. У свою чергу, залучення перевізником будь-яких суб`єктів характеризує лише обраний спосіб виконання наявних у нього зобов`язань (щодо організації транспортування на користь замовника – пункт 3.1 договору №UA00240072 від 07.03.2024), який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, котрий розрахунки здійснював виключно з перевізником.
За таких обставин ненадання договору від 02.01.2024 №16/2024-ЦЮ зазначеного в гр. 3 в залізничній накладній 31518887, а також невідображення в жодному транспортному документі інформації щодо «Перегрузка на вагон другой ширины колеи на станции Мостиска ІІ, ПП «Мостиска Драй Порт» є необґрунтованим.
Крім того, суд першої інстанції слушно врахував зазначене позивачем у заяві від 13.08.2025, а саме те, що довідкою від 05.08.2025 перевізник Maersk A/S повідомив про неможливість надати договір від 02.01.2024 №16/2024-ЦЮ, зазначений в гр.3 в залізничній накладній 31518887, оскільки сторони умовами договору передбачили зобов`язання про не розголошування інформації будь-якій третій стороні без попередньої письмової згоди іншої сторони по даному договору. Також зауважено, що Maersk A/S додаткових витрат щодо перевантаження на вагон іншої ширини колії на станції «Мостиська ІІ», ПП «Мостиська Драй Порт» (контейнер №HASU1314677 та №SUDU7595960) не ніс, у зв`язку із чим компанія не виставляла окремі рахунки замовнику ФОП ОСОБА_1 для оплати за перевантаження вантажу, оскільки по-перше такі витрати закладені у наземне перевезення імпортних вантажів після кордону (дивись рахунок від 08.05.2025 №5653487580 та акт від 11.06.2025 наземне перевезення), а по-друге таке перевантаження виконується на території України (станція Мостиська), а не за її межами і такі витрати не входять до складової розрахунку митної вартості.
Щодо відсутності каталогів, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27.01.2022 по справі № 810/3667/15, відповідно до якого каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено. Таким чином, відомості, наведені у вказаних документах виробника товару, не мають імперативного характеру, а отже у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.
Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, викладено в постанові від 01.12.2023 по справі № 810/3766/16, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару за відсутності у митниці підстав для витребування додаткових документів та належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, якщо таких документів не надано, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.
Колегія суддів зауважує, що до переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-листа виробника, а й інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
При цьому за обставинами справи декларант під час митного оформлення подав (m3014, m9000 графа 44 митної декларації від 13.06.2025 №25UA807200008662U7) митному органу прайс-лист від 14.02.2025 та каталог від 10.02.2025.
Також колегія суддів зауважує, що відомості з АСАУР носять допоміжний інформаційний характер та не є безперечним доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.10.2024 у справі № 804/1779/16.
Суд апеляційної інстанції підсумовує, що для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України. Подані документи містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 МК України.
Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи, на думку контролюючого органу не підтверджували вартості, так як не містили всіх відомостей щодо складових вартості імпортованого товару, суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи первинними документами, які були надані відповідачу під час проведення митних процедур.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що декларантом надано до контролюючого органу необхідні документи, а відповідачем, у свою чергу, не наведено обґрунтованих підстав для витребування у позивача додаткових документів та подальшого прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.
Також суд наголошує, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості. 
Водночас оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару не містить пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У вказаному рішенні не зазначено докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
При цьому, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення (подібного, а не аналогічного товару) не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, а тому не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що позивач під час митного оформлення надав необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів, водночас відповідач не довів наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товару, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення Харківської митниці від 17.06.2025 № UА807000/2025/000241/2.
Доводи апелянта про застосування у спірних правовідносинах висновків, викладених у постанові Верховного Суду у справі № 440/15075/23 від 06.05.2025, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки такі стосуються визначення ціни, яка не відповідала ціні, зазначеній у бухгалтерських документах, а тому не є релевантними у спірних правовідносинах.
В аспекті оцінки інших аргументів учасників справи колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, пункт 29; рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 23; рішення від 28.01.2011 (остаточне) у справі «Трофимчук проти України», заява № 4241/03, пункт 54; рішення від 21.01.1999 у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, пункт 26). Хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, але орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, повно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Харківської митниці залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2026 по справі №520/22449/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		К.В. Мінаєва 	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко