Справа № 161/13763/26 
Провадження № 2-о/161/452/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання - Хилько О.В.,
за участю:
заявника – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -
ВСТАНОВИВ:
26.06.2026 року заявниця, ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
В обґрунтування заяви вказала, що вона та ОСОБА_2 протягом 10 років перебували в романтичних стосунках. Однак, з 2025 року ОСОБА_2 почав здійснювати відносно неї систематичне насильство фізичного та психологічного характеру, зокрема: побиття, погрози, штовхання, ляпаси, словесні образи, постійні крики, приниження, залякування та погрози вбити або завдати їй та її життю шкоди, шантажування та постійні переслідування на роботі (двічі на день протягом тижня з 17 вересня по 19 вересня 2025). Вона неодноразово приходила на роботу з синцями і її колеги це бачили. ОСОБА_2 протизаконно неодноразово перевіряв у неї одяг, сумку, телефон, особисті речі, вимагав звіти використаних нею коштів, маніпулювання нібито спробами суїциду, забирав телефон і просто з ним йшов, щоб вона не могла викликати поліцію. Через це вона не зверталась до правоохоронних органів, бо була залякана за власне життя і безпеку. Життя в постійному стресі і страху призвело до втрати впевненості, формування низької самооцінки та важких психологічних наслідків. Заявниця переконувала себе, що просто має пройти час і все зміниться, потрібно дати ще один шанс, натомість ОСОБА_3 вкотре запевняв, що це більше не повториться, але насильство відбувалося знову і знову. З часом ситуація погіршилась і вона була змушена втекти з речами від свого співмешканця та просити про допомогу в поліції та соціальних служб та проживати у "кризовій кімнаті". Вона також знаходила у місці їхнього спільного проживання засоби, які ОСОБА_3 використовував для вживання наркотиків. 06 жовтня 2025 року вона звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. 16 жовтня 2025 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/20539/25 заява задоволена в повному обсязі. За цей час ОСОБА_2 був мобілізований до лав ЗСУ, проте зараз він самовільно залишив частину і знаходиться у розшуку. Починаючи з жовтня 2025 року, вона налагоджувала своє життя без кривдника, заблокувала його номер і відчувала себе у безпеці. Проте у квітні 2026 року, після закінчення дії припису, ОСОБА_2 знову дав про себе знати. Він знову почав переслідувати її, усвідомлюючи її страх перед ним. Вона звернулася до відповідних органів і знову почала відвідувати психолога. Фактично, зараз зі сторони ОСОБА_4 є домашнє насильство, вчиненого з використанням технологій, наслідками якого є серйозна шкода, яку воно їй завдає, включаючи, але не обмежуючись, її фізичному та психологічному здоров`ю, засобам до існування та економічній безпеці, репутації, участі у громадському житті, безпеці та захисту, гідності та взаємодії в Інтернеті. Тепер вона боїться кожного невідомого дзвінка, повідомлення, виходити на роботу.
Просить суд видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно ОСОБА_2 , яким:
- заборонити ОСОБА_2 спілкування з ОСОБА_1 ; 
- заборонити ОСОБА_2 наближатися на 500 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; 
- заборонити ОСОБА_2 телефонні переговори, або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; 
- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її і в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала із вказаних у заяві підстав, просила її задовольнити.
Представник заявника, адвокат Стретович І.С. у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.
ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, до суду, через засоби електронного зв`язку, надав довідку форми 5, яка підтверджує проходження ним військової служби. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.
Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом тривалого часу перебували у стосунках без реєстрації шлюбу, які наразі є припиненими.
З матеріалів справи та пояснень заявниці встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та наразі проходить військову службу у званні солдата у військовій частині НОМЕР_1 .
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2025 року заяву ОСОБА_1 було задоволено та видано обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців стосовно ОСОБА_2 , яким було встановлено ряд заборон, а саме перебувати у місці її проживання, наближатися до місця проживання заявника, а також інших місць її частого відвідування, розшукувати її, контактувати у будь-яких спосіб з заявником. Термін дії обмежувального припису закінчився 16.04.2026 року.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені п.3 ч.1 цієї статті до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.
Відповідно до ч. ч. 1,2,4 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Згідно з пунктами 3, 4, 17 частини першої статті 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Пунктом 7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
У постанові від 23.07.2020 року по справі № 138/2655/19 Верховний Суд надаючи оцінку доводам скаржника вказав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення особою навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення такого та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами.
За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, проте заявник має довести наявність підстав для видачі обмежувального припису (постанова Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі №202/11119/22).
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця посилалась на те, що її колишній співмешканець упродовж тривалого часу вчиняє відносно неї психологічне насильство, однак доказів наявності ознак домашнього насильства відносно неї з боку останнього, як і результатів його розгляду судом, не надала. Не заявляла також і клопотань про витребування судом доказів у разі неможливості їх подання до суду.
Так, з наданого заявницею скріншоту з застосунку Приват24 не можливо встановити хто саме здійснив переказ даних коштів, а також залишив коментар до даного переказу. Більш того, коментар, який був залишений особою, яка переказала дані кошти, не містить ознак якихось погроз, або ж залякувань та не може бути доказом вчинення домашнього насильства відносно заявниці.
Крім того, з наданого заявницею скріншоту із соціальної мережі «Інстаграм» також не можливо достоменно встановити відправника даного повідомлення, кому воно було адресовано та день його відправлення. Також, суд зазначає, що дане повідомлення також не містить ознак якихось погроз, або ж залякувань.
Доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявниці, що має регулярний та постійний характер, яке загрожує її фізичному здоров`ю або завдає шкоди її психологічному здоров`ю, заявницею суду не надано, та матеріали справи таких не містять. Сама лише вказівка у заяві на те, що кривдник не залишає її у спокої та вчиняє це впродовж тривалого часу не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.
За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин суд дійшов висновку, що заявницею не доведено існування та продовження настання ризиків насильства у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо її колишнього співмешканця обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком згідно із статтями 12, 81 ЦПК України.
Оскільки заявниця не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення її колишнім співмешканцем домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а судом не встановлено підтверджених фактів психологічного насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, зіставляючи інтереси учасників справи та осіб, в право яких здійснюється втручання, суд дійшов висновку, що аргументи заявниці для виправдання втручання в життя заінтересованої особи не є достатніми.
Ураховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.
Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 10, 12, 18, 76-81, 259, 263-265, 267, 268, 293, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В.Смокович