ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 р.	Справа № 520/1104/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,
представників сторін: позивача - Шрамко І.С., відповідача - Гуди К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю " ТАНДЕМ ІМПЕКС" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 29.12.25 року по справі № 520/1104/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ТАНДЕМ ІМПЕКС" 
до  Головного управління ДПС у Харківській області   
про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ІМПЕКС» (далі по тексту – позивач, ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС») звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган), в якому просило суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 00000011411, №00000021411, № 00000031411, № 00000041411, № 00000051411, № 00000331410, № 00000081411, №00000721307, № 00000731307, № 00000741307 від 10 січня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень № 00000011411, № 00000021411, № 00000031411, №00000041411, № 00000051411, № 00000331410, № 00000081411, №00000721307, № 00000731307, №00000741307 від 10 січня 2019 року, якими ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» : збільшено зобов`язання за платежем податок на прибуток на 2970395 грн та застосовано штрафну санкцію у сумі 742598,75 грн; зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування – податок на прибуток за 2015 рік у сумі 1331000 грн, за 2016 рік у сумі 3284408 грн, за 2017 рік – 5429577 грн, за І квартал 2018 року у сумі 4255177 грн, за ІІ квартал 2018 року у сумі 4134998 грн, за ІІІ квартал 2018 року у сумі 5241832 грн; збільшено суму грошового зобов`язання за платежем – податок на додану вартість на 15923 грн та застосовано штрафну санкцію – 3980,75 грн; зменшено суму відшкодованого від`ємного значення з податку на додану вартість на 169080 грн та застосовано штрафну санкцію 42270 грн; зменшено суму невідшкодованого від`ємного значення з податку на додану вартість на 64381 грн; застосовано штрафну санкцію у розмірі 7090,70 грн та у розмірі 510 грн; визначено податкове зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб у сумі 19456,05 грн та застосовано фінансову санкцію – 13480,72 грн і нараховано пеню – 5650,79 грн; збільшено податкове зобов`язання з військового збору на 1621,35 грн та застосовано штраф – 1123,4 грн і нараховано пеню – 470,9 грн, як такі, що базується на помилкових висновках контролюючого органу про порушення позивачем у періоді, що перевірявся, вимог податкового законодавства.
Щодо правомірності нарахування курсових різниць на зобов`язання в іноземній валюті повідомив, що законність використання іноземної валюти як умовної величини та інструменту перерахунку зобов`язань прямо встановлена частиною 2 статті 533 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Правомірність вираження зобов`язання в іноземній валюті, у тому числі у відносинах між фізичними особами, а також між фізичними та юридичними особами - резидентами, які не є банками, знаходить своє відображення у постановах Верховного суду України від 8 лютого 2017 року у справі № 6-753/12836/14-н, від 1 березня 2017 року у справі № 761/1617/15-п та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-п та ін.
З посиланням на пункти 7.1 та 7.2 договору № 1 від 28.12.2015 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 від 14.08.2013» зауважив, що розрахунок позивача (Боржника) з фізичною особою (Кредитором) ОСОБА_1 мав відбуватися шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Кредитора грошової суми в національній валюті України, яка відповідатиме еквіваленту 552 716,91 євро згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату такого перерахування. Отже, борг перед кредитором є грошовим зобов`язанням позивача, вираженим у іноземній валюті, і тому є монетарною статтею балансу, а відтак підлягає перерахунку відповідно до пункту 8 П(С)БО 21 з віднесенням відповідних курсових різниць від такого перерахунку до складу інших операційних доходів (витрат).
За таких обставин, позивач відображував в бухгалтерському обліку курсові різниці згідно з законодавством України, що свідчить про неправомірність збільшення позивачу об`єкту оподаткування податком на прибуток.
З приводу витрат, які “є доходами” та врахування податкового кредиту по операціях з поставки матеріалів, робіт та послуг (не підтвердження витрат на придбання матеріалів, оплати оренди та електроенергії, робіт з ремонту (усунення аварії) повітряної лінії смт. Пересічне, ремонту машин та комп`ютерної техніки та послуг з розробки і супроводження веб -сайту) вказав, що безпосередньо у акті перевірки перелічені всі відповідні первинні документи, які надавались позивачем та у повному обсязі підтверджують реальність господарських операцій. Відомостей про ознаки фіктивності в діяльності постачальників, проведення з зустрічних звірок або неможливість проведення таких звірок в акті перевірки наведено не було.
Що стосується доводів відповідача про ненадання до перевірки ТТН на перевезення деревини, пояснив, що ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» придбавав за договорами поставки на умовах СРТ або DAP склад позивача: Харківська обл., Дергачівський р-н, смт. Пересічна (Інкотермс 2010) та оплачував матеріали, що підтверджується договорами поставки, належним чином оформленими видатковими накладними та банківськими виписками. У свою чергу, за умовами договорів поставки позивач безпосередньо не брав участь у транспортуванні товару. Так само, ніяких трудових ресурсів або спеціального обладнання, основних засобів для поставки зазначених матеріалів фактично не потрібно. Будь-який зареєстрований суб`єкт господарської діяльності може виступати звичайним посередником в поставці пиломатеріалів. З урахуванням специфіки основної діяльності позивача (виробництво паркету), наявність розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення зазначених операцій не потребує окремого обґрунтування.
До того ж, відсутність товарно-транспортних накладних не є обставиною, за якої наявні підстави стверджувати про відсутність у платника податків права на формування своїх даних податкового обліку, зокрема податкового кредиту/валових витрат, оскільки зазначені документи є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами поставки. Таку позицію висловлює Верховний Суд у постанові від 15 січня 2019 року у справі № 809/2918/13-а.
Заперечуючи проти викладених у акті перевірки висновків про відсутність документального підтвердження споживання ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» електроенергії, використання її господарській діяльності, зауважив, що представники відповідача не навели жодного прикладу документа, який мав би оформлюватися та зберігатися на підтвердження використання електроенергії.
Позивач вважає, що логічним співставленням змісту та обсягу господарських операцій, з урахуванням характеру продукції, наявних виробничих потужностей, належним чином оформлених первинних документів, у тому числі платіжних інструкцій, представники відповідача мали і могли б дійти висновку, що виробничому підприємству для нормального функціонування потрібна електроенергія. Наявність машин і механізмів, які споживають електроенергію доводиться, зокрема, матеріалами інвентаризації, в якій брав участь представник відповідача, а також довідкою про потужність наявних машин і механізмів. Жодних інших можливих і необхідних для переконання розсудливого і неупередженого спостерігача способів підтвердити отримання і споживання електричної енергії не існує.
Звернув увагу, що відповідач не досліджував у який спосіб операції з отримання матеріалів вплинули на фінансовий результат і задекларований прибуток, адже товарно-матеріальні цінності відносяться до складу витрат не в момент їхнього придбання, а під час фактичного використання, тобто з витрат слід було б у такому разі виключати лише матеріали, списані на собівартість, а не ті, що залишилися на балансі. 
Зазначає, що перевіряючі допустили технічну помилку, виводячи вплив курсових різниць, що вплинуло на розмір донарахованого податку на 291 247 грн в бік збільшення (без врахування фінансової санкції 25%). Ця помилка є не єдиною. Виводячи суму донарахованого ПДВ (на сторінці 58 Акту перевірки) перевіряючі зазначають суму 242 971 грн, яка не відповідає реальній - 245 883,74 грн. Ймовірно, пропущена податкова накладна від ТОВ «АЙ БІ СІ» на суму ПДВ 2 913 грн, яка згадана на стор. 47 акту. Однак, якщо скласти нарахування ПДВ за трьома податковими повідомленнями-рішеннями з ПДВ — 15 923 грн за ППР № 00000031411 від 10.01.2019, 169 080 грн - № 00000041411 від 10.01.2019 та 64 381 грн за № 00000051411 від 10.01.2019 — виходить третя, нічим не підтверджена сума - 249 384 грн. 
З огляду на те, що фактичний рух активів і реальність господарських операцій доводиться наданими документами, а протилежні висновки перевіряючих не можна вважати обґрунтованими, нарахування ПДВ в цілому на суму 249 384 грн податковими повідомленнями-рішеннями № 00000031411 від 10.01.2019, № 00000041411 від 10.01.2019 та № 00000051411 від 10.01.2019 є протиправним.
З приводу порушення ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» пунктів 44.1, 44.3 статті 44 ПК України вказував, що у акті перевірки відсутній перелік документів, які за законом мали б бути підставою для обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, але дані обліку, всупереч закону формувалися без їхнього оформлення або зберігання. 
Щодо застосування до позивача штрафних санкцій за не оприбуткування готівки повідомив, що за змістом Акту перевірки, ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» 28.07.2017 було знято з поточного рахунку готівку в розмірі 9418,14 грн, але до каси помилково оприбутковано 8000,00 грн. Розбіжність складає 1418,14 грн. Однак, у акті перевірки зміст порушення викладений із неточністю, а саме — незрозуміло яка сума була занесена в касову книгу і на яку був виписаний прибутковий касовий ордер. Насправді, в касову книгу зроблено запис у сумі 9418,14 грн, а в ордері помилково зазначено 8000 грн, тобто, у касову книгу сума готівки оприбуткована з перевищенням (не на підставі касового ордеру), а тому мало місце зайве, а не неповне оприбуткування готівки.
Що стосується нарахування та виплати відшкодування витрат за придбання товару працівникам Товариства в загальній сумі 109 097,58 грн, пояснив, що законодавством не заборонено видавати кошти під звіт за раніше виконану цивільно-правову дію (у даному випадку мова йде про купівлю товарно-матеріальних цінностей), коли кошти авансом не видавались. Більше того, встановлена наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 «Про затвердження форми Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, та Порядку його складання» форма звіту прямо передбачає перевитрату авансу, тобто коли підзвітна особа витрачає більше, ніж вона фактично отримала під звіт. Окремим випадком такої перевитрати є нульовий аванс і витрата власних коштів, що цілком узгоджується з встановленими правилами і відповідає сталим діловим звичаям.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 по справі № 520/1104/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Імпекс" (місцезнаходження - пров. Грабовського, буд.4, приміщ. 12-А, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 30238220) до Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 39599198) про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000011411 від 10.01.2019 з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 3712993 (три мільйони сімсот дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн 75 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000021411 від 10.01.2019 з податку на прибуток в загальному розмірі 23676992 (двадцять три мільйони шістсот сімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн 00 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000031411 від 10.01.2019 з податку на додану вартість в загальному розмірі 19903 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот три) грн 75 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000041411 від 10.01.2019 з податку на додану вартість в загальному розмірі 211350 (двісті одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000051411 від 10.01.2019 з податку на додану вартість в загальному розмірі 64381 (шістдесят чотири тисячі триста вісімдесят одна) грн 00 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000331410 від 10.01.2019 за платежем: штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів в загальному розмірі 7090 (сім тисяч дев`яносто) грн 70 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000081411 від 10.01.2019 за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції в загальному розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000721307 з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 38587 (тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн 56 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000731307 з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 510 (п`ятсот десять) грн 00 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000741307 з військового збору в загальному розмірі 3215 (три тисячі двісті п`ятнадцять) грн 65 коп.
Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Імпекс" (ідентифікаційний код - 30238220) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (місцезнаходження - вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ідентифікаційний код - 39599198) судовий збір у розмірі 21131 (двадцять одна тисяча сто тридцять одна) грн 00 коп.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2019 по справі № 520/1104/19 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області - залишено без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року по справі № 520/1104/19 - залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 17.05.2021 по справі № 520/1104/19 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Харківській області, задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2019 року у справі №520/1104/19 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2019 року №00000011411, №00000021411, а також в частині розподілу судових витрат.
Справу №520/1104/19 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду в цій частині позовних вимог.
В іншій частині Харківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2019 року у справі №520/1104/19 залишено без змін.
Направляючи справу № 520/1104/19 на новий розгляд в частині вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2019 року № 00000011411, № 00000021411, а також в частині розподілу судових витрат, колегія суддів Верховного Суду виходила з того, що суди попередніх інстанцій не в повному обсязі встановили фактичні обставини справи в частині правомірності нарахування позивачем у періоді, що перевірявся, курсових різниць за наслідками сплати грошового зобов`язання на користь ОСОБА_1 відповідно до Договору про порядок виконання зобов`язань. Судом зауважено, у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок порушень в частині визначення податку на прибуток за кожним із оскарженим ППР (№ 00000011411 – донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток, № 00000021411 – зменшення від`ємного значення з податку на прибуток), а судами останній не витребуваний у контролюючого органу. З огляду на вказане, попри правильність врахування позивачем в бухгалтерському обліку витрат, понесених у зв`язку з придбанням у контрагентів товарів, робіт та послуг, Верховний суд дійшов висновку, що судові рішення в частині визнання протиправними та скасування ППР від 10 січня 2019 року № 00000011411, № 00000021411 підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 по справі № 520/1104/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Імпекс" (пров. Грабовського, буд.4, приміщ. 12-А, м. Харків, 61057) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено в повному обсязі.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000011411 від 10.01.2019 з податку на прибуток приватних підприємств в загальному розмірі 3712993 (три мільйони сімсот дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто три) грн. 75 коп.
Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 00000021411 від 10.01.2019 з податку на прибуток в загальному розмірі 23676992 (двадцять три мільйони шістсот сімдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП: 43983495, вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Імпекс" (пров. Грабовського, буд.4, приміщ. 12-А, м. Харків, 61057) суму судового збору у розмірі 21131,00 грн. (двадцять одна тисяча сто тридцять одна гривня)".
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023 по справі № 520/1104/19 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишено без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року, - без змін.
Постановою Верховного Суду від 10.12.2024 по справі № 520/1104/19 касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задоволено частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Направляючи вдруге дану справу на новий розгляд, колегія суддів Верховного Суду виснувалась, що всі обставини справи, на необхідність з`ясування яких звертав увагу Верховний Суд в постанові від 17 травня 2021 року, судовими інстанціями встановлені не були.
Так, зокрема, для правильного вирішення спору в спірній частині судам слід встановити природу як за договорами, на підставі яких ОСОБА_1 набув право вимоги за кредитним договором (поруки, відступлення права вимоги тощо), так і за договором, укладеним між позивачем та ОСОБА_1 , яка валюта виконання зобов`язання була при відступленні права вимоги та чим підтверджується їх дійсне виконання.
Крім того, для правильного вирішення даного спору підлягала встановленню валюта, в якій у податковому обліку позивача було відтворено існуюче грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 після набуття ним права вимоги як у порядку виконання обов`язку поручителя за кредитним договором, так і у порядку відступлення права вимоги, а також законність відтворення у обліку зобов`язання у такій валюті.
Суд звернув увагу на необхідності перевірки відображення позивачем у фінансовій звітності інформації про вплив змін валютних курсів у відповідних періодах.
Судам необхідно було з`ясувати, на яких правових підставах договір відступлення права вимоги був укладений саме між фінансовою компанією та ОСОБА_1 .
Судам слід було надати оцінку тому, в якій саме валюті відступлено право вимоги новому кредитору, у зв`язку з чим перевірити правомірність фіксування у договорі від 28 грудня 2015 року № 18 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLоаn/06486 від 14 серпня 2013 року» зобов`язання позивача перед ОСОБА_1 в іноземній валюті. Ці обставини впливають на оцінку обґрунтованості доводів позивача про наявність законних підстав для відображення у податковому обліку кредитної заборгованості в іноземній валюті та, відповідно, відображення курсових різниць.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт сплати позивачем на користь ОСОБА_1 коштів, на які було нараховано курсові різниці. Досліджуючи умови договору про порядок виконання зобов`язань, поза увагою були залишені положення пункту 9 вказаного договору, яким передбачено сплату процентів у разі несплати заборгованості до 28 грудня 2015 року. Судам слід було з`ясувати, чи сплачувались такі проценти та чи враховувались вони при обчисленні курсових різниць.
Суд наголосив, що саме від з`ясування зазначених питань залежить застосування до спірних правовідносин наведених вище норм права, а також надання оцінки наявності правових підстав для відображення відповідних курсових різниць в бухгалтерському обліку, які вплинули на обсяг належного до сплати податку на прибуток у періоді, охопленому перевіркою.
При цьому судам слід було враховувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 11 вересня 2018 року (справа № 909/968/16), від 31 жовтня 2018 року (справа № 465/646/11), від 10 листопада 2020 року (справа № 638/22396/14-ц), що за загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 ЦК України та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор – банк або фінансова установа.
При вирішенні питання правомірності відображення позивачем курсових різниць судам також необхідно було врахувати зауваження позивача про допущення контролюючим органом помилки, оскільки, за позицією платника, за рахунок курсових різниць було зменшено оподатковуваний прибуток на 4 311 285,30 грн, тоді як в акті перевірки помилково вказано на 5 929 322,60 грн. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження розміру нарахованих курсових різниць.
Тобто, серед завдань, які ставились Верховним Судом під час направлення справи на повторний розгляд та не виконані судовими інстанціями, було встановлення судами, зокрема, чим підтверджується дійсне виконання укладених правочинів, на яких правових підставах договір відступлення права вимоги був укладений саме між фінансовою компанією та ОСОБА_1 . Крім того, необхідно було перевірити наявність доказів, якщо такі є, які підтверджують факт сплати позивачем на користь ОСОБА_1 коштів, на які було нараховано курсові різниці, з`ясувати, чи сплачувались проценти у разі несплати заборгованості до 28 грудня 2015 року та чи враховувались вони при обчисленні курсових різниць.
За правилами частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 по справі № 520/1104/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНДЕМ ІМПЕКС" (пров. Грабовського, буд.4, приміщ. 12-А, м. Харків, 61057, 30238220) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) про скасування податкових повідомлень-рішень,- залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №№ 00000011411, 00000021411 від 10 січня 2019 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність в діях позивача будь-яких ознак протиправності, адже дійсне виконання зобов`язання при відступленні права вимоги, а також валюта такого виконання у повному обсязі підтверджується наданими ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» до перевірки платіжним дорученням та випискою банку.
Вважав за важливе звернути увагу суду на той факт, що договір між ОСОБА_1 та АТ “Піреус Банк МКБ” не є нікчемним, ніким оспорений не був та недійсним у судовому порядку не визнавався, а тому вважається правомірним і ані позивач, ані відповідач не наділені відповідними дискреційними повноваженнями для того, щоб самостійно робити висновки про недійсність чи нікчемність будь-яких його положень.
Витлумачивши умови договору на свій розсуд та припустивши, що за відсутності у ОСОБА_1 ліцензії він нібито не мав права укладати договір про відступлення права вимоги в іноземній валюті, відповідач фактично переклав на ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» відповідальність за дії інших осіб - ОСОБА_1 та АТ “Піреус Банк МКБ”. Більше того, відповідач самостійно зробив висновок про недійсність певних умов такого договору і навіть застосував наслідки такої недійсності, перебравши на себе виключні повноваження суду.
Звернув увагу, що з наданих позивачем документів, зокрема довідок-розрахунків чітко вбачається, що у бухгалтерському обліку ТОВ "ТАНДЕМ ІМПЕКС" був відображений еквівалент заборгованості на певну дату, а сама заборгованість була виражена в іноземній валюті , у зв`язку з чим і були нараховані курсові різниці за кожен період. До того ж відповідач одночасно, у тому ж Акті перевірки (стор. 10 абз. 8) зазначив, що ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» виражено грошове зобов`язання у іноземній валюті, при цьому жодним чином не спростовувавши правомірність такого відображення.
Просив врахувати, що відповідачем при повторному розгляді не надано жодних доказів та розрахунків для розмежування здійснених контролюючим органом донарахувань грошових зобов`язань та зменшень сум від`ємного значення за кожним окремим епізодом і ця обставина не була з`ясована судом першої інстанції всупереч настанов Верховного суду.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Наполягав, що вираження грошових зобов`язань в іноземній валюті ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» на користь фізичної особи-громадянина України ОСОБА_1 по договору № 1 від 28.12.2015 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLоаn/06486 від 14.08.2013» проведено в порушення частини 1 та 2 статті 192 ЦК України, частини 2 статті 198 ГК України, пункту 1 та підпункту «г» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», абзацу 3 пункту 1.4 глави 1 «Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 за № 1429/10028.
Оскільки зобов`язання з оплати заборгованості по договору від 28.12.2015 № 1 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії від 14.08.2013 № WCLоаn/06486» підлягала вираженню в національній валюті України – гривнях, то в бухгалтерському обліку ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» вказана заборгованість на дату балансу перерахуванню не підлягає, отже, курсові різниці, як по заборгованості в іноземній валюті, не виникають. Також звернув увагу суду, що суб`єкт господарювання - громадянин ОСОБА_1 відповідно до законодавства не має право проводити розрахунки в іноземній валюті.
За таких обставин, оскільки зобов`язання підлягало виконанню у гривні, така заборгованість не є монетарною статтею в іноземній валюті, а тому перерахунку на дату балансу не підлягає; курсові різниці не виникають, а відображення їх у складі доходів та витрат є безпідставним. Таким чином, ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» неправомірно сформувало витрати шляхом відображення курсових різниць.
Що стосується взаємовідносин ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» з ТОВ «БІЛЛОН ПЛЮС» зазначив, що до перевірки не надано документальних підтверджень щодо використання суборендованого приміщення в господарській діяльності позивача та споживання ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» електроенергії. Також акти не містять змісту та обсягу виконаних послуг, що є порушенням п. 1 та п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, із змінами і доповненнями. 
Що стосується взаємовідносин ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» з ТОВ «ТРАЙ», ТОВ «ЛИПЕЦЬ-АГРО», ПП «ЮЛ-І–АН», повідомив, що пояснень та їх документальних підтверджень щодо навантаження, розвантаження, якості та походження ТМЦ, які придбавались позивачем, до перевірки не надано. Між ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» та ТОВ «АЙ БІ СІ» укладено договір про ремонт комп`ютерної техніки. При цьому акт не містять змісту та обсягу виконаних послуг з ремонту комп`ютерної техніки, що є порушенням п. 1 та п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, до перевірки надано акти приймання-передачі електричної енергії АК «Харківобленерго» з ТОВ «Ай Бі Сі» за договором про постачання електричної енергії від 20.10.2016 № 53112602, у яких відсутні дані, які б вказували на постачання даної електричної енергії ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» та використання її ТОВ «Ай Бі Сі» для надання комплексу послуг з повного забезпечення всіх технологічних процесів ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС», енергетичного забезпечення та його адміністрування на виробництві ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС». Також ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» до перевірки не надано даних щодо приладів обліку і контролю спожитої електроенергії, їх розташування та показників. 
З огляду на те, що надані до перевірки документи не містять змісту та обсягу господарських операцій, не підтверджують фактичне виконання робіт (послуг), транспортування, навантаження, розвантаження, зберігання ТМЦ, походження деревини, використання приміщення у господарській діяльності, не містять ТТН форми «Ліс» та даних обліку споживання електроенергії, контролюючим органом правомірно винесено спірні ППР.
Представником відповідача надано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення від 15.04.2026, в яких зазначено, що ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» у перевіряємому періоді відображало у бухгалтерському обліку курсові різниці, які виникали за операціями з борговими зобов`язаннями за договором кредитної лінії. Разом з тим, як встановлено перевіркою, відповідні зобов`язання за договором виражені у національній валюті України, що виключає можливість виникнення курсових різниць у розумінні положень бухгалтерського обліку. Відповідно до вимог пункту 8 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», курсові різниці визначаються виключно за монетарними статтями, вираженими в іноземній валюті. Незважаючи на це, платником податків здійснено відображення курсових різниць у складі доходів та витрат, що призвело до викривлення фінансового результату. Зокрема, як встановлено актом перевірки, платником податків відображено значні суми курсових різниць у різні податкові періоди, що безпосередньо вплинуло на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток. Таким чином, контролюючий орган дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність відображення курсових різниць у бухгалтерському та податковому обліку платника податків у зв`язку з відсутністю об`єкта їх виникнення, що є порушенням вимог національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. 
У поясненнях від 11.05.2026 ГУ ДПС проінформувало, що позивач помилково стверджує, що контролюючий орган повинен був визначати порушення виключно як різницю між витратами та доходами від курсових різниць, тобто у сумі 4 311 285,30 грн. Такий розрахунок позивач здійснив шляхом арифметичного віднімання від суми витрат за рахунком 945 у розмірі 5 929 322,60 грн суми доходів за рахунком 714 у розмірі 1 618 037,30 грн. Однак зазначений підхід є помилковим та не відповідає правилам бухгалтерського обліку. Рахунок 945 «Втрати від операційної курсової різниці» та рахунок 714 «Дохід від операційної різниці» є окремими самостійними показниками бухгалтерського обліку, які формують різні елементи фінансової звітності підприємства — витрати та доходи відповідно. Предметом встановленого перевіркою порушення є саме неправомірне формування витрат за рахунком 945 у сумі 5 929 322,60 грн, які були включені платником до складу витрат та використані для зменшення фінансового результату до оподаткування. Наявність одночасно неправомірно сформованих доходів не спростовує факту безпідставного формування витрат та не може розглядатись як підстава для автоматичного взаємозаліку різних показників бухгалтерського обліку. Фактично, позивач намагається зменшити суму встановленого порушення шляхом взаємного поглинання двох окремо неправомірно сформованих показників бухгалтерського обліку, що суперечить вимогам законодавства та нівелює окремо встановлені порушення щодо завищення витрат і викривлення доходів. Крім того, Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, не встановив правомірності визначення курсових різниць позивачем, а лише звернув увагу судів попередніх інстанцій на необхідність дослідження: реальності виконання договорів; наявності доказів переходу права вимоги; підтвердження фактичних розрахунків; правильності методики обчислення курсових різниць; документального підтвердження сум, відображених у бухгалтерському обліку. При цьому, належних та допустимих доказів, які б підтверджували реальність валютного монетарного зобов`язання, правильність розрахунку курсових різниць та правомірність застосування П(С)БО 21, позивачем не надано. Відповідно до П(С)БО 21 та Інструкції № 291 доходи та витрати від курсових різниць є окремими самостійними об`єктами бухгалтерського обліку, які обліковуються відповідно на субрахунках 714 та 945. Зазначені показники формують різні елементи фінансової звітності підприємства — доходи та витрати — та підлягають окремому дослідженню контролюючим органом. Тому, твердження позивача про необхідність арифметичного зменшення суми неправомірно сформованих витрат на суму неправомірно сформованих доходів суперечить правилам бухгалтерського обліку та фактично зводиться до взаємозаліку двох окремих самостійних порушень. Отже, висновки акту перевірки щодо неправомірного відображення ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» витрат від операційних курсових різниць у сумі 5 929 322,60 грн є обґрунтованими, відповідають вимогам законодавства та підтверджуються матеріалами перевірки.
Щодо доведення розміру курсових різниць та джерела їх підтвердження звернув увагу, що встановлення та перевірка розміру курсових різниць у бухгалтерському обліку платника податків можливе виключно на підставі даних його бухгалтерського обліку, а саме регістрів бухгалтерського обліку за рахунками 945 «Втрати від операційної курсової різниці» та 714 «Дохід від операційної курсової різниці», які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та П(С)БО є первинною базою формування показників фінансової звітності.
Під час проведення документальної виїзної перевірки контролюючим органом безпосередньо за місцезнаходженням платника були досліджені первинні документи та регістри бухгалтерського обліку, що підтверджено матеріалами перевірки та відображено в акті перевірки. Вказані документи були використані як джерело для визначення сум курсових різниць та формування висновків щодо порушень. Таким чином, розрахунок сум курсових різниць здійснювався контролюючим органом виключно на підставі даних бухгалтерського обліку платника, що виключає необхідність додаткового витребування або зберігання копій первинних документів у контролюючого органу, оскільки дослідження таких документів було здійснено безпосередньо у платника податків у межах виїзної перевірки. При цьому саме дані рахунків 945 та 714 є єдиним належним та допустимим джерелом для встановлення факту формування курсових різниць, їх розміру та впливу на фінансовий результат підприємства, оскільки відповідно до П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів» курсові різниці визначаються виключно на підставі монетарних статей бухгалтерського обліку, відображених у регістрах платника.
У поясненнях від 28.05.2026 представник ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» вкотре наголосив, що позивачем надано до матеріалів справи платіжне доручення та виписки банку, які достеменно підтверджують дійсне виконання вказаних зобов`язань та визначають валюту їх вираження – євро.
Зауважив, що ТОВ "ТАНДЕМ ІМПЕКС" не був ані ініціатором ані стороною угоди, за якою було відступлено право вимоги та. як наслідок, не мало ані прав, ані можливості впливати на її зміст та формат. Фактично для позивача із заміною кредитора суть зобов`язання не змінилась, саме тому останній добросовісно продовжив відображувати зобов`язання саме таким чином, як відображував його до заміни кредитора. У свою чергу, в березні 2019 року було укладено додаткову угоду, за якою зафіксовано залишок заборгованості в гривневому еквіваленті, після чого курсові різниці вже не нараховувались за відсутності підстав. Наразі заборгованість перед паном Диль погашена частково, що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків.
У клопотаннях від 09.06.2026 та від 11.06.2026 представник відповідача просив долучити до матеріалів справи розрахунок до спірних податкових повідомлень-рішень.
Представник позивача в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник відповідача в судових засіданнях підтримав правову позицію, викладену у відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень обумовлено висновками акту перевірки від 22.12.2018 № 5319/20-40-14-11-11 про результати планової виїзної перевірки ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС».
Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена планова документальна виїзна перевірка позивача податкового законодавства - за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 30.09.2018.
Результати перевірки оформлені актом № 5319/20-40-14-11-11/30238220 від 22.12.2018, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме:
- п.44.1, п.44.2, п.44.3, п. 44.6 ст. 44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.137 Податкового Кодексу України (надалі — ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2970396 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 1178039 грн, за І квартал 2018 року у сумі 529773 грн, за ІІ квартал 2018 року у сумі 587791 грн, за ІІІ квартал 2018 року у сумі 674792 грн;
- п.44.1, п.44.2, п.44.3, п. 44.6 ст. 44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.137 ПК України, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся за 2015 рік у сумі 1331000,00 грн, за 2016 рік у сумі 3284408 грн, за 2017 рік у сумі 5 429 577 грн, за І квартал 2018 року у сумі 4255177,00 грн, за ІІ квартал 2018 року у сумі 4134998,00 грн, за ІІІ квартал 2018 року у сумі 5241832,00 грн;
- п.44.1, п. 44.2, п. 44.3, п. 44.6, ст.44, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в періоді, що перевірявся, на загальну суму 15923,00 грн, у тому числі за грудень 2016 року в сумі 15923,00 грн, завищено податок на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню в періоді, що перевірявся, на загальну суму 169080,00 грн, у тому числі за серпень 2016 року в сумі 7056 грн, за жовтень 2016 року в сумі 1315,00 грн, за листопад 2016 року в сумі 4089,00 грн, за січень 2017 року в сумі 3500,00 грн, за серпень 2017 року в сумі 434,00 грн, за вересень 2017 року в сумі 10597,00 грн, за листопад 2017 року в сумі 12849,00 грн, за грудень 2017 року в сумі 57 687,00 грн, за березень 2018 року в сумі 36550,00 грн, за серпень 2018 року в сумі 8333,00 грн, за вересень 2018 року в сумі 26670,00 грн, завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 64381,00 грн, у тому числі за вересень 2018 року в сумі 64381,00 грн;
- здійснення без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України операцій з валютними цінностями, що потребує одержання ліцензії Національного банку України згідно п. п. г) п. 4 ст. 5 Декрету КМ України, "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 у розмірі 552 716,91 євро, що є еквівалентом 13999548,83 грн;
- п. 176.2(б) ст.176 ПК України - в довідці за формою № 1-ДФ про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платника податку, та сум утриманого з них податку у перевіряємому періоді надані недостовірні дані по про суми нарахованого та сплаченого доходу при відшкодуванні сум по авансовим звітам за ознакою доходу "127" (згідно з довідником ознак);
- абз. «г» п.п.164.2.17, п.164.2, ст.164, п.п.168.1.1, п.168.1, ст.168, п.п.176.2.«а» п.176.2 ст.176 ПК України в частині не нарахування та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку у вигляді суми нарахування грошового відшкодування витрат за придбання товару в загальній сумі 109097,58 грн, а саме: за 2015 рік у сумі 10954,41 грн; за 2016 рік у сумі 45040,04 грн; за 2017 рік у сумі 35742,45 грн; за 2018 рік у сумі 17360,68 грн;
- за результатами перевірки, на підставі п.п.54.3.5 п.54.3 ст.54 з урахуванням вимог п.164.5 ст.164 ПК України ТОВ "ТАНДЕМ ІМПЕКС" нараховано податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі 19637,56 грн, в тому числі за 2015 рік 1971,79 грн, за 2016 рік 8107,21 грн, за 2017 рік 6433,64 грн, за 2018 рік 3124,92 грн;
- п.п.1.2, п.п.1.3, п.п.1.4 п.16 -1 підрозділу 10 розділу ХХ, абз. «г», п.п.168.1.1, п.168.1, ст.168, п.п.176.2 "а" п.176.2 ст.176 ПК України в частині не нарахування та неперерахування до бюджету військового збору із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку у вигляді суми нарахування грошового відшкодування витрат за придбання товару (послуг) в загальній сумі 109097,58 грн, а саме: за 2015 рік у сумі 10954,41 грн; за 2016 рік у сумі 45040,04 грн; за 2017 рік у сумі 35742,45 грн; за 2018 рік у сумі 17360,68 грн; за результатами перевірки, на підставі підпункту 54.3.5 п.54.3 ст.54 з урахуванням вимог п.164.5 ст.164 ПК України ТОВ "ТАНДЕМ ІМПЕКС" нараховано військового збору в загальній 1636,46 грн, в тому числі за 2015 рік у сумі 164,32 грн; за 2016 рік у сумі 675,60 грн; за 2017 рік у сумі 536,14 грн; за 2018 рік у сумі 260,41 грн з посиланням на ст. 129 Кодексу нараховано пеню з податку на доходи фізичних осіб та військового збору;
- п 2.6 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637 із змінами та доповненнями (на час дії), а саме не оприбуткування готівкових коштів в касу підприємства у сумі 1418,14 грн.
На підставі висновків вказаного акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення: № 00000011411 від 10.01.2019, яким збільшено зобов`язання за платежем податок на прибуток на 2970395,00 грн та застосовано штрафну санкцію в сумі 742598,75 грн; № 00000021411 від 10.01.2019, яким зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2015 рік у сумі 1331000,00 грн, за 2016 рік у сумі 3284408,00 грн, за 2017 рік у сумі 5429577,00 грн, за І квартал 2018 року у сумі 4255177,00 грн, за ІІ квартал 2018 року у сумі 4134998,00 грн, за ІІІ квартал 2018 року у сумі 5241832,00 грн. 
В ході проведення документальної перевірки ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» посадовим особам ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» було запропоновано надати документи/копії документів, засвідчені підписом посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) з таких питань : щодо господарських взаємовідносин з вказаними постачальниками, зокрема первинні документи (договори, податкові та видаткові (прибуткові) накладні, акти виконаних робіт, тощо), регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, а також документальні підтвердження щодо фактичних обставин операцій з вказаними СГД а саме транспортування, навантаження, розвантаження, зберігання придбаних ТМЦ, їх якості та походження. Пояснення та їх документальні підтвердження щодо подальшого використання в господарській діяльності ТОВ "ТАНДЕМ ІМПЕКС" ТМЦ придбання яких оформлено від вказаних СГД, відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку ТОВ "ТАНДЕМ ІМПЕКС".
Станом на 22.12.2018 вказані документи в обсязі, зазначеному у запиті надані не були про що складено акти № 10012/20-40-14-11/30238220 від 13.12.2018 та № 10279/20-40-14-11/30238220 від 22.12.2018
Також, з вищевказаного слідує, що ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» в періоді з 01.10.2016 по 30.06.2018, фактично набувало активи, дійсне джерело походження яких не встановлено, придбання яких документально оформлено по взаємовідносинам, фактичне здійснення яких, з врахуванням відсутності або незначної кількості трудових ресурсів та основних засобів, не наданням пояснень та їх документальних підтверджень щодо транспортування придбаних ТМЦ, навантаження, розвантаження якості та походження, не підтверджується, що вказує на безоплатне їх одержання, і як наслідок необхідність визнання доходом на підставі пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153.
У періоді, що перевірявся ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС», в порушення п. 176.2 (б) ст.176 ПК України у довідці за формою № 1-ДФ про суми нарахованого (сплаченого) доходу на користь платника податку, та сум утриманого з них податку у перевіряємому періоді за 4 кв. 2015р., 1 кв.2016р., 2 кв. 2016р., 3 кв. 2016р., 4 кв. 2016р., 1 кв. 2017р., 2 кв. 2017р., 3 кв. 2017р., 4 кв. 2017р., 1 кв. 2018р., 2 кв. 2018р., 3 кв. 2018р. надані недостовірні дані про суми нарахованого та сплаченого доходу при відшкодуванні сум по авансовим звітам за ознакою доходу «127».
При перевірці авансових звітів, первинних касових та банківських документів, даних по оборотно-сальдовій відомості по рахунку № 3721 «Розрахунки з підзвітними особами» за період з 01.01.2015 по 30.09.2018 встановлено нарахування та виплату відшкодування витрат за придбання товару працівникам Товариства в загальній сумі 109097,58 грн, а саме:
за 2015 рік у сумі 10954,41 грн.;
за 2016 рік у сумі 45040,04 грн.;
за 2017 рік у сумі 35742,45грн.;
за 2018 рік у сумі 17360,68 грн (додаток № 14).
Не погодившись із винесеними контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності, оскільки ТОВ "ТАНДЕМ ІМПЕКС", без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України, в порушення частини 1 та 2 статті 192 ЦК України, частини 2 статті 198 ГК України, пункту 1 та підпункту «г» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993, № 15-93, із змінами та доповненнями, абзацу 3 пункту 1.4 глави 1 «Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 № 483, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9.11.2004 за № 1429/10028, із змінами і доповненнями, здійснено вираження грошових зобов`язань на користь фізичної особи-громадянина України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , по договору № 1 від 28.12.2015 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLоаn/06486 від 14.08.2013» в іноземній валюті.
З огляду на те, що у разі, якщо підзвітною особою (працівником) придбання товарів (робіт, послуг) здійснено не за рахунок попередньо виданих юридичною особою (роботодавцем) коштів під звіт, то дохід, виплачений такій підзвітній особі за реалізовані (продані) товари (роботи, послуги) включається до її загального місячного (річного) оподатковуваного доходу як інший дохід та оподатковується податком на доходи фізичних осіб на загальних підставах, суд дійшов висновку, що позивачем протиправно не нараховано та не перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку у вигляді суми нарахування грошового відшкодування витрат за придбання товару в загальній сумі 109097,58 грн, а саме: за 2015 рік у сумі 10954,41 грн; за 2016 рік у сумі 45040,04 грн; за 2017 рік у сумі 35742,45 грн; за 2018 рік у сумі 17360,68 грн, а також військовий збір в загальній сумі 109097,58 грн, а саме: за 2015 рік у сумі 10954,41 грн; за 2016 рік у сумі 45040,04 грн; за 2017 рік у сумі 35742,45 грн; за 2018 рік у сумі 17360,68 грн. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засаді верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 по справі № 520/1104/19 не відповідає з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 5 КАС України).
В силу приписів частин 2 та 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Аналізуючи наведені процесуальні норми колегія суддів зазначає, що справа адміністративної юрисдикції розглядається не інакше ніж за позовною заявою особи, яка звернулася до суду, та в межах позовних вимог. При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог лише у випадку необхідності обрання ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, якщо такі порушення мали місце, а форма заявлених позовних вимог не дозволяє це зробити, оскільки викладена в інший спосіб ніж потрібно для поновлення порушеного права в судовому порядку. 
Колегією суддів встановлено, що постановами Верховного Суду від 17.05.2021 та від 10.12.2024 по справі № 520/1104/19 дана справа направлялась на новий розгляд в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2019 року № 00000011411, № 00000021411 щодо правомірності нарахування позивачем у періоді, що перевірявся, курсових різниць за наслідками сплати грошового зобов`язання на користь ОСОБА_1 відповідно до Договору про порядок виконання зобов`язань, а також в частині розподілу судових витрат.
У свою чергу, щодо іншої частини позовних вимог, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про правильність врахування позивачем в бухгалтерському обліку витрат, понесених у зв`язку з придбанням у контрагентів товарів, робіт та послуг, формування податкового кредиту з податку на додану вартість за наслідками господарських операцій ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» з ФОП ОСОБА_2 , ТОВ «Компанія «Трай», ТОВ «Ай Бі Сі», ТОВ «Мегаполіс+», а також відшкодування позивачем своїм працівникам витрат на придбання різних товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 109097,58 грн, оформлюючи таке відшкодування авансовими звітами з відповідним документальним підтвердженням, у зв`язку з цим залишила рішення судів першої та апеляційної інстанції у вказаній частині без змін.
За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2019 року № 00000011411, № 00000021411 підлягали перегляду виключно у частині правомірності відображення у податковому обліку позивача курсових різниць у зв`язку із існуванням грошового зобов`язання перед ОСОБА_1 , до якого, як до нового кредитора, перейшло право вимоги у порядку її відступлення за кредитним договором позивача із банком, а також валюти, у якій таке зобов`язання підлягало відображенню у податковому обліку позивача.
Таким чином, вихід суду першої інстанції за визначені Верховним Судом межі перегляду правомірності позову в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2019 року № 00000011411, № 00000021411, з наданням оцінки правомірності нарахування та перерахування ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору із загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку у вигляді суми нарахування грошового відшкодування витрат за придбання товару є необґрунтованим, що є підставою для його скасування.
Надаючи оцінку обґрунтованості винесення податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2019 року № 00000011411, № 00000021411 в частині, що стосується нарахування позивачем курсових різниць, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою і повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігань.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Підпунктом 14.1.255 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що відступлення права вимоги це операція з переуступки кредитором прав вимоги боргу третьої особи новому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу кредитору або без такої компенсації.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень Кодексу.
За приписами пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 (далі – П(С)БО 15 «Дохід»), до складу інших операційних доходів, зокрема, включається дохід від операційних курсових різниць.
Згідно з пунктом 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (далі – П(С)БО 16 «Витрати»), до інших операційних витрат включаються, з поміж іншого, витрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про операції в іноземних валютах та відображення показників статей фінансової звітності господарських одиниць за межами України в грошовій одиниці України визначаються Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 (далі – П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів»).
За визначеннями, наведеними в пункті 4 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів», курсова різниця це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах; монетарні статті – статті балансу про грошові кошти, а також про такі активи й зобов`язання, які будуть отримані або сплачені у фіксованій (або визначеній) сумі грошей або їх еквівалентів; операція в іноземній валюті – господарська операція, вартість якої визначена в іноземній валюті або яка потребує розрахунків в іноземній валюті.
Операції в іноземній валюті під час первісного визнання відображаються у валюті звітності шляхом перерахунку суми в іноземній валюті із застосуванням валютного курсу на початок дня, дати здійснення операції (дати визнання активів, зобов`язань, власного капіталу, доходів і витрат). Підприємство може операції з безготівкових розрахунків в іноземній валюті відображати у валюті звітності у сумі, визначеній у документах банку, з урахуванням особливостей застосування банком валютного курсу на дату здійснення операції, у разі якщо це не суперечить вимогам податкового і митного законодавства в частині застосування валютного курсу (пункт 5 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів»).
Пунктом 8 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів» передбачено, що визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.
Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат). Курсові різниці від перерахунку монетарних статей про інвестиційну і фінансову діяльність відображаються у складі інших доходів (витрат), за винятком курсових різниць, які відображаються згідно з пунктом 9 Національного положення (стандарту) 21.
У примітках до фінансової звітності наводиться така інформація: сума курсових різниць, що включена до складу доходів і витрат протягом звітного періоду; сума курсових різниць, що включена протягом звітного періоду до складу іншого додаткового капіталу, а також інформація, що пояснює взаємозв`язок між сумою таких курсових різниць на початок і на кінець звітного періоду (пункт 15 П(С)БО 21 «Вплив змін валютних курсів»).
Згідно з положеннями статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України – гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частин першої та другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Водночас, положення частини другої статті 198 ГК України передбачають, що грошові зобов`язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов`язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.
Спірним питанням цієї справи є правомірність відображення у податковому обліку позивача курсових різниць за договором про відступлення права вимоги грошового зобов`язання у валюті (євро) фінансовою установою ОСОБА_1 , оскільки за позицією контролюючого органу, вираження грошових зобов`язань позивача перед ОСОБА_1 в іноземній валюті суперечить положенням статті 192 ЦК України, статті 198 ГК України та приписам Декрету № 15-93.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 14 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ПІРЕУС БАНК МКБ» (далі – ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ») та позивачем був укладений договір про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 (частина № 1), за умовами якого банк відкриває підприємству не відновлювальну відкличну кредитну лінію (кредит), а підприємство приймає кредитні кошти (458 000,00 Євро), зобов`язується повернути (до 31 травня 2016 року) у повному обсязі та сплатити проценти, інші платежі на умовах та в порядку, передбачених цим договором.
14 серпня 2013 року між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та громадянином України ОСОБА_1 укладений договір поруки № WCLoan/06486/S-5, який забезпечує вимоги банку за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії від 14 серпня 2013 року № WCLoan/06486.
За повідомленням ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» станом на 28 грудня 2015 року заборгованість ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» перед банком складала 552 716,91 Євро (прострочена заборгованість за кредитом, несплачені відсотки, пеня).
28 грудня 2015 року ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Тандем Імпекс» про те, що відповідно до статей 552 – 555 ЦК України ним 28 грудня 2015 року було перераховано на користь ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» грошову суму в розмірі 120 000,00 Євро згідно з платіжним дорученням в іноземній валюті від 28 грудня 2015 року № 2.
30 грудня 2015 року ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» повідомило ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» про відступлення прав за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ПЛЮС» (далі – ТОВ «ФК «ФАКТОР ПЛЮС») згідно з договором відступлення права вимоги від 28 грудня 2015 року № 15/12/2015-ВКД.
28 грудня 2015 року між ТОВ «ФК «ФАКТОР ПЛЮС» (первісний кредитор) та фізичною особою ОСОБА_1 (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги № 28/12-15/2, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору належне первісному кредитору право вимоги за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 (частина № 1, частина № 2, зі змінами і доповненням), укладеним 14 серпня 2013 року між ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» та ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС».
Підпунктом 1.1 пункту 1 означеного договору визначено, що на дату укладення цього договору заборгованість боржника перед первісним кредитором за кредитним договором, яка відступається новому кредитору, складає: повернення кредиту – 305 283,37 Євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28 грудня 2016 року становить 7 732 402,20 грн; нараховані проценти за користування кредитом – 52 617,41 Євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28 грудня 2016 року становить 1 332 725,64 грн; пеня/штрафи – 74 816,13 Євро, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28 грудня 2016 року становить 1 894 988,27 грн. Загальний розмір заборгованості, що відступається новому кредитору, згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28 грудня 2015 року складає 10 960 116,11 грн.
Договором передбачено, що з моменту зарахування у повному обсязі суми відшкодування за відступлення права вимоги на рахунок первісного кредитора, як зазначено у підпункті 2.1.1 цього договору, до нового кредитора переходить визначене пунктом 1.1. цього договору право вимоги.
Договором також визначено зобов`язання нового кредитора відшкодувати (здійснити оплату) банку за відступлення права вимоги у загальній сумі 5 587 400,00 грн (181 177,00 Євро згідно з курсом Національного банку України станом на 28 грудня 2015 року).
28 грудня 2015 року між ОСОБА_1 (кредитор) та ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» (боржник) укладений договір № 18 «Про порядок виконання зобов`язань за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 від 14 серпня 2013 року», за умовами якого сторони домовилися, що у зв`язку з набуттям кредитором права вимоги за кредитним договором на підставі укладеного та виконаного договору відступлення права вимоги від 28 грудня 2015 року № 28/12-15/2 боржник повинен здійснити на користь кредитора погашення заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на момент укладення договору відступлення права вимоги від 28 грудня 2015 року № 28/12-152.
Сторони домовилися зафіксувати сукупну заборгованість боржника перед кредитором на момент укладання цього договору в такому розмірі: заборгованість, що була відступлена кредитору на підставі договору відступлення права вимоги від 28 грудня 2015 року № 28/12-15/2, складає 432 716,91 Євро, що є еквівалентно 10 960 116,11 грн згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28 грудня 2015 року. Заборгованість, право на отримання якої набув кредитор у зв`язку з частковим виконанням кредитором в якості поручителя зобов`язання боржника за кредитним договором до моменту укладання договору відступлення права вимоги від 28 грудня 2015 року № 28/12-15/2 на виконання договору поруки, складає 120 000,00 Євро, що є еквівалентно 3 039 432,72 грн згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 28 грудня 2015 року.
Боржник безумовно визнає свою заборгованість перед кредитором в розмірі, встановленому пунктами 5.1 і 5.2 цього договору (пункт 6 договору).
З урахуванням положень пунктів 5.1 і 5.2 цього договору сторони домовилися, що належним та повним виконанням боржником свої зобов`язань перед кредитором буде наступне: перерахування на розрахунковий рахунок кредитора грошової суми в національній валюті України, яка відповідатиме еквіваленту 432 716,91 Євро згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на дату такого перерахування та перерахування на розрахунковий рахунок кредитора грошової суми в національній валюті України, яка відповідатиме еквіваленту 120 000,00 Євро згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на дату такого перерахунку (пункт 7 договору). У випадку здійснення перерахування, передбаченого підпунктами 7.1 і 7.2 цього договору частинами еквівалент фактично перерахованих грошових сум буде визначатися згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на дату здійснення таких перерахувань (пункт 8 договору).
З урахуванням того, що на момент набуття кредитором права вимоги до боржника, передбаченого цим договором, заборгованість боржника по кредитному договору була вже простроченою, сторони досягли згоди про те, що боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання перед кредитором до 28.12.2015 включно. У випадку, якщо боржником буде здійснюватися виконання своїх зобов`язань пізніше 28.12.2015, сторонами досягнуто згоди про те, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник буде зобов`язаний сплатити додатково трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення починаючи з 29.12.2015 включно. Підписання цього договору кредитором вважається його вимогою щодо сплати вищевказаних процентів (пункт 9 договору).
У період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2018 року ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» визначено у складі інших операційних доходів (витрат) та відображено на субрахунках № 945 «Витрати від операційної курсової різниці» та № 714 «Дохід від операційної курсової різниці» розмір курсових різниць від перерахунку боргових зобов`язань (без відсотків та пені) на користь фізичної особи громадянина України ОСОБА_1 :
- за 2015 рік визначено та відображено у складі інших операційних витрат суму курсових різниць у розмірі 494417,98 грн;
- за 2016 рік визначено та відображено у складі інших операційних витрат суму курсових різниць у розмірі 1215687,03 грн;
- за 2017 рік визначено та відображено у складі інших операційних витрат суму курсових різниць у розмірі 2803833,39 грн;
- за І квартал 2018 року визначено та відображено у складі інших операційних доходів суму курсових різниць у розмірі 437301,88 грн;
- за І півріччя 2018 року визначено та відображено у складі інших операційних доходів суму курсових різниць у розмірі 1180735,42 грн;
- за 9 місяців 2018 року визначено та відображено у складі інших операційних витрат суму курсових різниць у розмірі 1415384,20 грн.
За інформацією, яка викладена в акті перевірки, в бухгалтерському обліку ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» операції з виконання умов договору від 28 грудня 2015 року № 18 «Про порядок виконання зобов`язань за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 від 14 серпня 2013 року» відображено наступним чином:
- за рахунком № 506 «Довгострокові займи в іноземній валюті» відображено виникнення боргових зобов`язань на користь фізичної особи громадянина України ОСОБА_1 у розмірі 552 716,91 Євро, що є еквівалентом 13 999 548,83 грн;
- за рахунками № 602 «Короткострокові кредити банків», № 606 «Прострочені займи в іноземній валюті», № 6852 «Розрахунки з іншими кредиторами в іноземній валюті» відображено зменшення боргових зобов`язань за договором від 14 серпня 2013 року № WCLoan/06486 у розмірі 552 716,91 Євро, що є еквівалентом 13 999 548,83 грн.
Інформація про вплив змін валютних курсів відображалась ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» на рахунку 606 шляхом перерахунку на дату балансу.
У судовому засіданні, що відбулось 04.06.2026 представник позивача підтвердила факт відображення у перевіряємий період як у бухгалтерському, так і у податковому обліку ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» грошового зобов`язання позивача перед ОСОБА_1 саме у євро.
Отже, грошове зобов`язання ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» перед ОСОБА_1 після набуття останнім права вимоги як у порядку виконання обов`язку поручителя за кредитним договором, так і у порядку відступлення права вимоги було відображено у податковому обліку позивача у євро із зазначенням гривневого еквіваленту, що визнано сторонами та підтверджено дослідженими судом апеляційної інстанції доказами.
Серед завдань, які ставились Верховним Судом під час направлення даної справи на повторний розгляд, було зокрема, встановлення судами, на яких правових підставах договір відступлення права вимоги був укладений саме між фінансовою компанією та ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
Статтею 1079 ЦК України визначено осіб, які можуть бути сторонами договору факторингу.
Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.
Приписами статті 1083 ЦК України передбачено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави.
Пунктом 2 статті 1 Декрету № 15-93 визначено, що під «валютними операціями» слід розуміти: операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов`язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов`язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов`язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.
Пунктом другим статті 2 Декрету № 15-93 передбачено, що резиденти і нерезиденти мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України.
У пункті 4 статті 5 Декрету № 15-93 наведено перелік операцій, які потребують отримання індивідуальної ліцензії резидентами і нерезидентами, зокрема підпунктами «в» та «г» передбачено отримання індивідуальної ліцензії у разі: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії (пункт п`ятий статті 5 Декрету № 15-93).
Аналіз вказаних норм свідчить, що за загальним правилом зобов`язання має бути визначене у гривні, але сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Водночас, визначення валюти виконання зобов`язання, як і саме таке виконання повинне бути здійснене у гривні, застосування іноземної валюти допускається лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
При цьому законом встановлені певні обмеження, в тому числі в частині необхідності отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України, у разі укладення певних видів цивільно-правових договорів в іноземній валюті, зокрема кредитних.
У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що фінансова установа – це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, – інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
З наведених норм права слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що відступлення фактором права грошової вимоги відбулось фізичній особі - ОСОБА_1 , який не є ані банком, ані іншою фінансовою установою. При цьому, індивідуальної ліцензії для здійснення валютної операції відповідно до пункту п`ятий статті 5 Декрету № 15-93 ОСОБА_3 не отримував, що не заперечується позивачем у справі. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор – банк або інша фінансова установа.
Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).
У постанові від 10 листопада 2020 року (справа № 638/22396/14-ц) Великою Палатою Верховного Суду також надано було оцінку правомірності наступного відступлення права вимоги фактором за кредитним договором на користь фізичної особи.
Поряд з цим у постанові від 16 грудня 2020 року (справа № 640/14873/19) Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок про можливість укладення договору відступлення права вимоги на користь фізичної особи у разі його укладення у процедурі примусової ліквідації банку.
Разом з цим, відомостей про те, що ТОВ «ФК «ФАКТОР ПЛЮС» станом на 28 грудня 2015 року перебувало у процедурі ліквідації матеріали справи не містять, а сторони на такі обставини не посилаються.
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що із укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором між ТОВ «ФК«ФАКТОР ПЛЮС» та громадянином України ОСОБА_1 , відбулася заміна кредитора - фінансової установи, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права.
За таких обставин, відступлення у спірних правовідносинах права вимоги ТОВ «ФК «ФАКТОР ПЛЮС» (первісний кредитор) грошового зобов`язання у іноземній валюті за кредитним договором на користь фізичної особи, ОСОБА_1 відбулося за відсутності правових підстав та всупереч положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України.
А відтак, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 не набув права вимоги у ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС», адже є не уповноваженим суб`єктом з надання фінансових послуг та не має відповідного дозволу Національного банку України на здійснення валютних операцій.
Частиною 1 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).
Таким чином, вираження грошових зобов`язань ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» по договору № 1 від 28.12.2015 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLоаn/06486 від 14.08.2013» перед ОСОБА_1 в євро суперечить вимогам статті 192 ЦК України, статтям 1, 2 та 5 Декрету № 15-93, адже вказана особа не є суб`єктом, який має право здійснювати валютні операції між резидентами без спеціального дозволу.
Відповідно, оскільки зобов`язання з оплати заборгованості по договору від 28.12.2015 № 1 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії від 14.08.2013 № WCLоаn/06486» підлягали вираженню у національній валюті України – гривнях, то в бухгалтерському обліку ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» вказана заборгованість перерахуванню на дату балансу не підлягає та курсові різниці, як по заборгованості в іноземній валюті - не виникають. 
Доводи апелянта про те, що договір про відступлення права вимоги за кредитним договором між ТОВ «ФК«ФАКТОР ПЛЮС» та громадянином України ОСОБА_1 є чинним, а тому підлягає виконанню жодним чином не спростовують факт невідповідності положень такого приписам законодавства, що у розумінні статті 203 ЦК України не вимагає окремого судового рішення про визнання договору нікчемним.
Більше того, колегія суддів зауважує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового обліку настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Крім того, відповідно до пункту 9 договору № 18 «Про порядок виконання зобов`язань за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 від 14 серпня 2013 року» від 28 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 (кредитор) та ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» (боржник), сторонами узгоджено, що з урахуванням того, що на момент набуття кредитором права вимоги до боржника, передбаченого цим договором, заборгованість боржника по кредитному договору була вже простроченою, сторони досягли згоди про те, що боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання перед кредитором до 28.12.2015 включно. У випадку, якщо боржником буде здійснюватися виконання своїх зобов`язань пізніше 28.12.2015, сторонами досягнуто згоди про те, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник буде зобов`язаний сплатити додатково трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення починаючи з 29.12.2015 включно. Підписання цього договору кредитором вважається його вимогою щодо сплати вищевказаних процентів (пункт 9 договору).
Всупереч наведеному, матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували факт сплати позивачем на користь ОСОБА_1 коштів, на які було нараховано курсові різниці. 
У судовому засіданні, яке відбулось 04.06.2026 представник позивача повідомив, що у перевіряємий період, ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» на користь ОСОБА_1 не сплачувались ані кошти у якості погашення основного грошового зобов`язання, ані проценти за несплату заборгованості до 28 грудня 2015 року, відповідно, такі не враховувались при обчисленні курсових різниць.
Долучений до матеріалів справи акт звіряння розрахунків вищенаведеного не спростовує, адже перший вихідний платіж на користь ОСОБА_1 вчинено позивачем 22.09.2021, у той час, як перевірка проводилась за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, а за умовами договору № 18 «Про порядок виконання зобов`язань за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLoan/06486 від 14 серпня 2013 року» боржник був зобов`язаний виконати свої зобов`язання перед кредитором до 28.12.2015 включно.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на постанови Верховного суду України від 8 лютого 2017 року у справі № 6-753/12836/14-н, від 1 березня 2017 року у справі № 761/1617/15-п, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-п, адже у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якими у даному випадку є правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20), від 10 листопада 2020 року (справа № 638/22396/14-ц), від 16 грудня 2020 року (справа № 640/14873/19).
Таким чином, оскільки правомірність відступлення права вимоги ТОВ «ФК«ФАКТОР ПЛЮС» новому кредитору – ОСОБА_1 не знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а фіксування у договорі від 28 грудня 2015 року № 18 «Про порядок виконання зобов`язань по договору про надання кредиту у формі кредитної лінії № WCLоаn/06486 від 14 серпня 2013 року» зобов`язання позивача перед ОСОБА_1 в іноземній валюті суперечить приписам законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача законних підстав для відображення курсових різниць у складі доходів та витрат, що відповідно вплинуло на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток. 
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Жодних доказів на спростування вказаних в Акті перевірки обставин позивачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із доводами контролюючого органу про те, що оскільки зобов`язання позивача перед кредитором підлягало виконанню у гривні, така заборгованість не є монетарною статтею в іноземній валюті, а тому перерахунку на дату балансу не підлягає, курсові різниці не виникають, що свідчить про неправомірність формування ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» витрат та доходів шляхом відображення курсових різниць.
Відповідно до наданого на вимогу суду апеляційної інстанції розрахунку, контролюючим органом внаслідок не підтвердження нарахованих курсових різниць по податковому повідомленню рішенню від 10 січня 2019 року № 00000021411 ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 92068 грн та за податковим повідомленням-рішенням від 10 січня 2019 року № 00000011411 збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 759459 грн, а також застосовано штрафну санкцію у розмірі 189864,75 грн. 
При цьому, у судовому засіданні, яке відбулось 04.06.2026, представник відповідача підтвердив, що при здійсненні вищевказаного розрахунку, контролюючим органом була врахована арифметична помилка, на якій наголошував представник позивача (за рахунок курсових різниць було зменшено оподатковуваний прибуток на 4 311 285,30 грн, тоді як в акті перевірки помилково вказано на 5 929 322,60 грн).
За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає, що ГУ ДПС у Харківській області при винесенні податкового повідомлення - рішення від 10 січня 2019 року № 00000021411, яким зменшено ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 92068 грн та від 10 січня 2019 року № 00000011411, яким збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 759459 грн, а також застосовано штрафну санкцію у розмірі 189684,75 грн діяло на підставі, в межах та у спосіб, передбачений законом, а тому підстави для їх скасування відсутні.
У іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, що має наслідком прийняття рішення про часткове задоволення позову та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Враховуючи те, що суд першої інстанції взагалі не встановив фактичні обставини у даній справі, протиправно вийшов за межі позовних вимог, що призвело до помилкових висновків, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 у справі № 520/1104/19 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 139 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1670 від 01.02.2019 позивачем сплачено судовий збір за подання позову у загальному розмірі 21131 грн та відповідно до платіжної інструкції № 1588 від 16.02.2026 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 23 052,00 грн.
Враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог (скасування податкових повідомлень-рішень від 10 січня 2019 року № 00000021411 та від 10 січня 2019 року № 00000011411 на суму 26348594,00 грн, що складає 95% від ціни позову – 27735533,76 грн), відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, стягненню на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору, понесені в суді першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 41973,85 грн, що є 95% від загальної суми сплаченого позивачем судового збору – 44183 грн за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Харківській області.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ІМПЕКС» - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 по справі № 520/1104/19 – скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ІМПЕКС» - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 10 січня 2019 року №00000021411 в частині зменшення ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 23584924 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 10 січня 2019 року №00000011411, яким ТОВ «ТАНДЕМ ІМПЕКС» збільшено грошове зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2210936 грн та застосовано штрафні санкції у розмірі 552734 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАНДЕМ ІМПЕКС» (61057, м. Харків, пров. Грабовського, 4, приміщення 12 А, код ЄДРПОУ 30238220) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) сплачений судовий збір у загальному розмірі 41973 (сорок одна тисяча дев`ятсот сімдесят три) грн 85 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено та підписано 19.06.2026.