ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2026 р.  Справа № 911/714/26 

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

розглянувши матеріали справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова фірма “Рудь”, м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Коханець Наталії Анатоліївни, селище Баришівка, Броварський район, Київська область
про стягнення 22 320, 35 грн 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ “Торгова фірма “Рудь” звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до ФОП Коханець Наталії Анатоліївни про стягнення 7 511,92 грн основної заборгованості за поставлену продукцію, 143, 51 грн інфляційних втрат, 56, 80 грн 3% річних, 578, 12 грн пені, 14 030, 00 грн вартості неповернутого обладнання.
Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повної оплати за поставлений йому товар відповідно до Договору поставки № 1733 від 15.11.2021 р. та повернення обладнання відповідно до Договору позички № 1733/1 від 15.11.2021 р. 
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.04.2026 р. відкрито провадження у справі № 911/714/26 за позовом ТОВ “Торгова фірма “Рудь” до ФОП Коханець Наталії Анатоліївни про стягнення 22 320, 35 грн, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (змішана форма розгляду) без проведення судового засідання (без виклику учасників справи), встановлено сторонам строки для подачі відповідних заяв по суті спору, тощо. 
Відповідач про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи) був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву та інші заяви по суті спору не надав. Обов`язок по повідомленню відповідача про час та місце судового засідання судом виконано, так як усі процесуальні документи по справі направлені відповідачу за його адресою реєстрації місцезнаходження: 07501, вул. Космонавтів, буд. 7, смт Баришівка, Броварський район, Київська область, та за всіма іншими адресами, що вказані у позовній заяві і містяться у матеріалах справи. Про зміну адреси місцезнаходження відповідач позивача і суд не повідомляв. 
Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд – 

ВСТАНОВИВ:

15.11.2021 р. між позивачем (надалі – Постачальник) та відповідачем (надалі – Покупець) було укладено договір поставки № 1733 (надалі – Договір), згідно з умовами п. п. 1.1., 1.3. якого Постачальник зобов`язується за окремими замовленнями Покупця поставляти останньому продукти харчування (надалі в тексті іменовані «Товар»), а Покупець зобов`язується приймати цей Товар і оплачувати його вартість Постачальнику на умовах, визначених у цьому Договорі (п. 1.1.).
1.3. Покупець зобов`язується: забезпечувати приймання Товару, сплачувати вартість Товару, а також нести передбачену договором відповідальність за порушення термінів оплати Товару.
Пунктами 2.1.-2.3, 2.6. Договору передбачено, що поставка Товару за цим Договором здійснюється Постачальником у відповідності з окремими замовленнями Покупця, в яких повинні бути зазначені асортимент та кількість Товару, необхідного для постачання Покупцю (п. 2.1.).
2.2. Замовлення повинне бути зроблене Покупцем не менш, як за 24 (двадцять чотири) години до фактичної поставки Товару, за допомогою телефону/факсу/електронної пошти, через торгівельного представника та/або іншого працівника офісу Постачальника. Підтвердження замовлення здійснюється Постачальником усно, або будь якими доступними засобами зв`язку: телефоном, факсом, електронною поштою протягом однієї години після отримання Замовлення від Покупця.
2.3. Постачальник здійснює доставку Товару власним транспортом та за свій рахунок на адресу, вказану у замовленні, що надійшло від Покупця протягом 24 (двадцяти чотирьох) годин після отримання та підтвердження замовлення.
2.6. Фактичною датою поставки товару є дата приймання товару і підписання товарно-транспортної/видаткової накладної.
Згідно з п. 4.4. Договору оплата Покупцем вартості поставленого за цим Договором Товару проводиться шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок, або внесенням коштів готівкою в касу Постачальника протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки партії Товару.
Відповідно до п. 8.1. Договору цей договір набирає чинності з дати його підписання обома Сторонами і діє до 31 грудня 2021 року. Якщо жадна зі Сторін за 14 (чотирнадцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору не повідомить письмово іншу сторону про своє бажання припинити його дію, Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік на тих же умовах.
На виконання умов договору позивачем у листопаді 2025 р. було передано у власність (продано) відповідачу товар на загальну суму 7 638, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 249298 від 28.11.2025 р. на суму 1 410, 90 грн, видатковою накладною № 247567 від 25.11.2025 р. на суму 3 496, 14 грн, видатковою накладною № 245938 від 21.11.2025 р. на суму 2 859, 60 грн, накладною про повернення від покупця № 6181 від 09.12.2025 р. на суму 128, 64 грн, наявними в матеріалах справи.
За період дії договору та на його виконання відповідачем було лише частково виконано свій обов`язок по оплаті товару і його основна заборгованість за договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р. складає 7 511, 92 грн, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.11.2025 – 12.03.2026 між ТОВ «Торгова фірма «Рудь» і ФОП Коханець Наталія Анатоліївна, наявним в матеріалах справи.
15.11.2021 р. між позивачем (надалі – Позичальник) та відповідачем (надалі – Користувач) було укладено договір позички № 1733/1 (надалі – Договір позички), згідно з умовами п. п. 1.1., 1.2. якого Позикодавець зобов`язується передати Користувачу, а Користувач прийняти від Позичкодавця у тимчасове безоплатне користування холодильне устаткування та супутні предмети до нього (надалі в тексті – Обладнання) (п. 1.1.).
1.2. Конкретне найменування Обладнання, модель, кількість та вартість вказується в акті прийому-передачі, який є Додатком № 1 до цього Договору і є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п. 2.2. Договору позички Позичкодавець надає Користувачу Обладнання у строкове користування за умови сумарного місячного обороту продаж продукції Позичкодавця у розмірі 5 000, 00 грн продукції.
Пунктами 3.1., 3.4. Договору позички передбачено, Обладнання, що передається в користування за цим Договором, вважається переданими Користувачу з часу підписання його представником приймального документу – акту прийому-передачі (п. 3.1.).
3.4. Позичкодавець залишає за собою право вилучити Обладнання у Користувача, якщо обсяг продажів продукції протягом трьох місяців є меншим, ніж сума/вага, встановлена у п. 2.2. цього Договору.
Підпунктом 5.1.2. пункту 5.1. Договору позички визначено, що позичкодавець має право забрати назад обладнання, передане у користування за цим договором, або його окрему одиницю, з обов`язковим попереднім повідомленням про це Користувача не пізніше, ніж за 3 (три) календарні дні до наміченої дати повернення Обладнання.
Згідно з п. 8.1. Договору позички при закінченні строку або припиненні дії Договору Користувач зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів повернути Обладнання Позичкодавцю з документацією зі складанням відповідного акту прийому-передачі.
Пунктами 4.1., 4.2. Договору позички визначено, що цей Договір діє з дня його підписання обома Сторонами до 31 грудня 2021 року (п. 4.1.).
4.2. Якщо за 15 (п`ятнадцять) календарних днів до закінчення дії цього Договору жодна із Сторін письмово не повідомить іншу Сторону про своє бажання припинити його дію, Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік на тих же умовах.
На виконання умов договору позички позивачем було передано у безоплатне користування відповідачу обладнання загальною вартістю 14 030, 00 грн, що підтверджується актом № 994 прийому-передачі обладнання від 21.06.2022 р. вартістю 1 350, 00 грн, актом № 282 прийому-передачі обладнання від 17.02.2022 р. загальною вартістю 12 680, 00 грн, наявними в матеріалах справи.
У лютому 2026 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 29 від 04.02.2026 р. про стягнення заборгованості за поставлений товар та надане обладнання, у якій вимагав у місячний строк, перерахувати несплачену суму заборгованості у розмірі 7 511, 92 грн та повернути обладнання згідно договору позички. Факт направлення претензії відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист № 0317960277311 від 11.02.2026 р., накладною № 0317960277311 від 11.02.2026 р., фіскальним чеком № 0317960277311 від 11.02.2026 р.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, серед іншого, просить суд стягнути з відповідача 7 511, 92 грн основної заборгованості за договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р.
З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із купівлею-продажем товару здійснюється Господарським кодексом України (за умови якщо правовідносини виникли на час чинності даного нормативно-правового акту), Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положень ст. 712 цього ж кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.
Згідно з ст. 655 цього ж кодексу за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач свій обов`язок щодо оплати за поставлений йому товар у повному обсязі не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 7 511, 92 грн, що підтверджується договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р., видатковою накладною № 249298 від 28.11.2025 р. на суму 1 410, 90 грн, видатковою накладною № 247567 від 25.11.2025 р. на суму 3 496, 14 грн, видатковою накладною № 245938 від 21.11.2025 р. на суму 2 859, 60 грн, накладною про повернення від покупця № 6181 від 09.12.2025 р. на суму 128, 64 грн, актом звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.11.2025 – 12.03.2026 між ТОВ «Торгова фірма «Рудь» і ФОП Коханець Наталія Анатоліївна, іншими документами, наявними у матеріалах справи.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст. 86 цього ж кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 р. у справі № 917/1307/18.
У процесі розгляду справи, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним свого обов`язку по оплаті за поставлений та прийнятий ним товар згідно з договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р.
Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості у розмірі 7 511, 92 грн за договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Крім того, як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути із відповідача пеню, передбачену договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р., за період прострочення відповідачем виконання у повному обсязі свого обов`язку по оплаті за поставлений товар з 12.12.2025 р. по 13.03.2026 р. всього на загальну суму 578, 12 грн.
З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до п. 5.2. Договору у випадку недотримання строків оплати, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язання.
Розрахунок пені від суми основної заборгованості за договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р., виконаний позивачем, є обґрунтованим та правильним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені за вищевказаним договором у вищевказаний період у розмірі 578.12 грн.
Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 143, 51 грн інфляційних втрат та 56, 80 грн 3% річних за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті за поставлений товар з 12.12.2025 р. по 13.03.2026 р., у відповідності до виконаного ним розрахунку.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Розрахунок інфляційних втрат від суми основної заборгованості за договором поставки № 1733 від 15.11.2021 р., виконаний позивачем, є обґрунтованим та правильним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача інфляційних втрат за вищевказаним договором у вищевказаний період у розмірі 143, 51 грн.
Розрахунок 3% річних від суми основної заборгованості, є обґрунтованим та правильним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3% річних від суми основної заборгованості за договором у вищевказані періоди у розмірі 56, 80 грн.
Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 14 030, 00 грн вартості неповерненого обладнання за договором позички № 1733/1 від 15.10.2021 р.
З приводу вказаної позовної вимоги позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 7.1. Договору позички у разі повернення Обладнання пізніше встановленого строку, Користувач сплачує Позичкодавцю штраф у розмірі 0,1% відсотків від вартості Обладнання, за кожен день прострочення.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що умовами договору позички № 1733/1 від 15.10.2021 р. передбачено застосування штрафу у розмірі 0,1% від вартості Обладнання, а не відшкодування вартості наданого у користування обладнання, у разі порушення строку повернення такого обладнання.
Крім того, як вбачається із положень договору позички у відповідача відсутній обов`язок відшкодування вартості наданого у користування обладнання і у інших випадках.
Як було зазначено вище, позивач просить на підставі п. 7.1. Договору позички стягнути із відповідача 14 030, 00 грн вартості неповернутого обладнання, що є саме основним боргом, а не штрафом, що в свою чергу не відповідає положенням пункту 7.1. договору позички.
Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача вартості неповернутого обладнання за договором позички № 1733/1 від 15.10.2021 р.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Окрім цього, суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з п.п. 1) п. 2. ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 цього ж закону судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:
1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
2) повернення заяви або скарги;
3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;
4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);
5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
2. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
3. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
4. У разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.
5. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
До вказаної позовної заяви додано платіжну інструкцію № 258 від 16.02.2026 р. про сплату судового збору на суму 3 328, 00 грн.
За таких обставин, понесені ТОВ “Торгова фірма “Рудь” судові витрати у зв`язку із зверненням в Господарський суд Київської області із позовом до ФОП Коханець Наталії Анатоліївни про стягнення 22 320, 35 грн та внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, підлягають поверненню позивачу у розмірі 665, 60 грн з вищевказаних підстав.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 240, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд,–

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Коханець Наталії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Торгова фірма “Рудь” (03179, просп. Перемоги, буд. 148/1, м. Київ; ідентифікаційний код 32106398) 7 511 (сім тисяч п`ятсот одинадцять) грн 92 (дев`яносто дві) коп. основної заборгованості, 578 (п`ятсот сімдесят вісім) грн 12 (дванадцять) коп. пені, 143 (сто сорок три) грн 51 (п`ятдесят одна) коп. інфляційних втрат, 56 (п`ятдесят шість) грн 80 (вісімдесят) коп. 3% річних та судові витрати 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 88 (вісімдесят вісім) коп. судового збору.
3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.
4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю “Торгова фірма “Рудь” (03179, просп. Перемоги, буд. 148/1, м. Київ; ідентифікаційний код 32106398) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 (шістдесят) коп., перерахований (сплачений) за платіжною інструкцією № 258 від 16.02.2026 р.
5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя В.М.Бацуца