Справа №487/4458/25
Провадження №2/487/244/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
09.06.2026          м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді – Щербини С.В., 
за участі секретаря судового засідання – Брижатої А.С., 
за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про місце, дату та час розгляду справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення
Обгрунтовуючи позовні вимоги вказувала, згідно договору купівлі-продажу від 05 грудня 2013 року вона - ОСОБА_1 є власницею кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на належне майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу №14049889 від 05 грудня 2013 року.
Зазначає, що вона не проживає за місцезнаходженням свого вищезазначеного нерухомого майна та зіткнулася із проблемою, яка полягає у тому, що її племінник – ОСОБА_2 самовільно зайняв та проживає без реєстрації у належній позивачці кімнаті в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Проживання відповідача в зазначеній кімнаті створює їй перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні житлом. Добровільно відповідач не бажає виселятися, комунальні платежі не сплачує, жодних зобов`язань по утриманню кімнати в належному стані не несе. Всі витрати щодо комунальних платежів покриваються тільки нею, тобто відповідач проживає у кімнаті і безмежно користується всіма комунальними послугами, та не несе будь-яких витрат. У зв`язку з чим, вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Звертає увагу, що виселення відповідача – ОСОБА_3 з належного їй на праві власності житла переслідує легітимну мету, а саме лише незабезпечення його іншим житлом не свідчить про перевагу інтересів відповідача та його права на повагу до житла над інтересами позивача і її правами на мирне володіння своїм майном, на повагу до її приватного життя, житла, відповідно, про покладення саме на відповідача індивідуального та надмірного тягаря, тобто таке виселення відповідає і критерію пропорційності.
Враховуючи вищевикладене, просила усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження належним їй майном, шляхом виселення ОСОБА_2 з кімнати № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 липня 2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання.
Наступною ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 лютого 2026 року було закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява представника позивачки про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, не з`явилася, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17).
Також відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд справу шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду останній не подавав, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку.
Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.
Отже, суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі письмових матеріалів.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності та кожний доказ окремо, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 05 грудня 2013 року ОСОБА_1 є власницею кімнати у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на належне майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до витягу №14049889 від 05 грудня 2013 року.
Згідно актом про фактичне проживання підтверджується, що ОСОБА_2 в період з січня 2020 року по теперішній час проживає за адресою АДРЕСА_1 . Агресивний по відношенню до оточуючих, постійно порушує громадський порядок, за комунальні послуги не сплачує, проживає без законних підстав.
Вказаний акт підписаний сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та їх підписи засвідчені заступником директора ТОВ «Перша Миколаївська Управляюча компанія».
Згідно з ч. 1ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Положеннями статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення.
Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 3 ст. 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення, та відповідно, ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
Згідно правової позиції, викладеній в Постанові Верховного Суду від 04.08.2021 року по справі № 157/648/21 пункт 2 ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначає підстави, за яких втручання держави у користування особою правами, зазначеними у п.1 цієї статті, є виправданими. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, виходячи із обставин, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст. 8 конвенції.
У п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2018 року у справі «Садов`як проти України», п.п. 42,43 рішення ЄСПЛ від 2.12.2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 конвенції, якщо тільки воно не ухвалене згідно із законом.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У цій справі жодних доказів правомірності вселення ОСОБА_2 у кімнату АДРЕСА_3 суду не надано.
Також, суд враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 28 травня 2025 року у справі № 523/16115/22, де вказано, що виселення особи, яка не має законних підстав для проживання у приміщенні власника, є легітимним заходом захисту права власності. Суд приходить до висновку, що відповідач вселився у квартиру самоправно, правового титулу на користування майном (договору оренди, статусу члена сім`ї власника в розумінні ст. 64 ЖК України) не має.
Крім того, встановлено, що відповідач не сплачує комунальні послуги, чим наносить позивачу матеріальні збитки. Таким чином, право позивача як власника на мирне володіння майном (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції) превалює над приватним інтересом відповідача, який займає житло без жодних правових підстав. Виселення у цьому випадку є пропорційним і необхідним у демократичному суспільстві заходом.
Порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою через виселення відповідача. Аргументів, які б спростовували вимоги позивача, судом не встановлено, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення – задовольнити.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження належним їй майном, кімнатою АДРЕСА_3 , шляхом виселення ОСОБА_2 з даного житла без надання йому іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          С.В. Щербина