справа № 489/666/26  провадження №2/489/1148/26

РІШЕННЯ
Іменем України

10 червня 2026 року         м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
встановив:
У січні 2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернулось до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2163894 від 19.03.2020 в розмірі 16400,00 грн. та понесені судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2662,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Як на підставу позовних вимог вказано, що 19.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі – ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем укладений договір № 2163894 про надання споживчого кредиту, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 6000,00 грн. із сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачено договором.
26.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № ККАУ-26022021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, зокрема по кредитному договору № 2163894 від 19.03.2020.
Через невиконання відповідачем грошових зобов`язань станом на дату подання позову заборгованість становить 16400,00 грн., яка складається із 5000,00 грн. заборгованістю за тілом кредиту, 11400,00 грн. по процентах та 0,00 грн. штрафу.
Посилаючись на наведені обставини та те, що відповідачем в позасудовому порядку борг не погасив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.
20.04.2026 від відповідача надійшов відзив на позов в якому вона просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Також вказала на необґрунтованості заборгованості та недоведеності укладення нею кредитного договору. Зазначила на недобросовісність дій позивача, який раніше намагався стягнути заборгованість у позасудовому порядку через виконавчий напис. 
У відповіді на відзив від 22.04.2026 представник позивача вказав на безпідставність доводів відповідача, так як кредитний договір було підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який первісним кредитором було направлено на її номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про ідентифікацію клієнта. Проценти нараховані відповідно до умов кредитного договору та з урахуванням внесених відповідачем на погашення заборгованості платежів, а саме 17.04.2020 у розмірі 1710,00 грн. та 23.04.2020 у розмірі 1684,00 грн. Цим самим відповідач реалізувала свої право на пролонгацію кредитного договору. Щодо строку позовної давності то такий строк позивачем не пропущений.
У додаткових поясненнях від 14.05.2026 та запереченнях на відповідь на відзив від 03.06.2026 відповідач вказала на недоведеність та необґрунтованість доводів позивача і просить в задоволенні позовних вимог відмовити через пропуск позивачем строку позовної давності.
03.06.2026 відповідач також заявила клопотання про продовження пресувального строку для надання доказів, так як вона звернулася із запитом до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківської довідки/виписки за її рахунками за період з 15.04.2020 по 30.04.2020 для встановлення факту наявності або відсутності зазначених позивачем транзакцій.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 02.02.2026 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Цією ухвалою витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про проведення 19.03.2020 оплати в сумі 6000,00 грн. на банківську картку № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я відповідача.
Ухвалою суду від 10.03.2026 продовжено розгляд справи у зв`язку із повторним направленням відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви та одночасно повторно витребувано інформацію від АТ УК «ПриватБанк». 
Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.
Вирішуючи клопотання відповідача про продовження строку для надання доказів від 03.06.2026 судне вбачає підстав для його задоволення, оскільки з матеріалами справи ОСОБА_1 ознайомилася 22.04.2026, про що свідчить її заява від 20.04.2026 із відміткою про ознайомлення справи. Тобто у відповідача було достатньо часу для здійснення запиту до АТ КБ «ПриватБанк» для отримання виписки по рахунку та отримання відповіді на нього. Крім того, 20.04.2026 відповідачем вже було надано відзив на позов, що свідчить проте, що вона була обізнана про зміст поданого проти неї позову. Також суд враховує, що відповідач не обґрунтувала і не надала доказів на підтвердження неможливості отримання виписки банку раніше, при тому що вона могла отримати відомості по своєму рахунку через застосунок «Приват24». 
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи встановлено, що 19.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений Договір № 2163894 про надання споживчого кредиту за умовами якого позичальнику надано кредит в розмірі 6000,00 грн. строком на 30 днів з пролонгацією у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (пункти 1.3,1.4 договору). 
Відповідно до умов підпункті 1,5.1, 1.5.2 пункту 1.5 кредитного договору, за користування сумою кредиту споживач зобов`язався сплачувати проценти за зниженою процентною ставкою 0,95 % в день, яка застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору; стандартною процентною ставкою 1,90% в день від суми кредиту, яка застосовується: - у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в підпункті 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом, відповідно до пунктів 4.1 – 4.6цьогодоговору; - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки НОМЕР_1 або іншої платіжної карки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.
Договір підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «А929320» 19.03.2020 15:13:46.
Додатком № 1 до договору є Графік платежів.
До укладення договору відповідач ознайомилася і підписала електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «А929320» Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію основні умови кредитування з урахувань побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.
Ідентифікація відповідача в ІТС кредитора підтверджена довідкою про ідентифікацію, згідно якої відповідача було ідентифіковано в ІТС ТОВ «Авентус Україна», яким 19.03.2020 на її мобільний телефон НОМЕР_2 одноразовий ідентифікатор «А929320».
Перерахування грошових коштів відповідачу позивач підтвердив листом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вей Фор Пей» від 16.12.2025 № 8518-ВП, згідно якого зарахування коштів відбулося 19.03.2020 в сумі 6000,00 грн., номер транзакції в системі WayForPay-credstplus-6247689, маска картки НОМЕР_3 . 
Фактичне зарахування 19.03.2020 грошових коштів в сумі 6000,00 грн. на рахунок відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), якій в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано картку № НОМЕР_5 , підтверджується довідкою вказаного Банку від 12.03.2026 № 20.1.0.0.0/7-260309/63313-БТ, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів.
26.02.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № ККАУ-26022021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників, вказаними в реєстрах боржників.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № ККАУ-26022021 на момент набуття ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до відповідача заборгованість за кредитним договором № 2163894 від 19.03.2020 становила 16400,00 грн.
Вказаний розмір заборгованості відповідає розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «Авентус Україна» станом на 25.02.2021, згідно якого заборгованість складається із 5000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту та 11400,00 грн. по процентах та 0,00 грн. штрафу.
Із розрахунку вбачається, що відповідач в погашення заборгованості сплатила 17.04.2020 у розмірі 1710,00 грн. та 23.04.2020 у розмірі 1684,00 грн., всього 3394,00 грн., з яких первісним кредитором розподіллено 1000,00 грн. на погашення заборгованості за тілом кредиту, 2394,00 грн. по процентам.
23.01.2026 позивач направив відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості в сумі 16400,00 грн., яка залишена без виконання.
Правове обґрунтування та мотиви суду.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами статті 11 зазначеного Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що кредитний договір укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора шляхом його підписання відповідачем накладенням електронного підпису, відтвореним одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на її номер мобільного телефону, що відповідає статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому, сторони договору узгодили усі істотні умови, необхідні для такого правочину, які відповідали їх внутрішній волі.
Отже, твердження відповідача про недоведеність укладення кредитного договору суд відхиляє, так як вони спростовуються наявними у справі доказами. 
Безпідставними є доводи відповідача і про недоведеність виплати їй кредиту, через відсутність первинних документів.
Стаття 31 Закону України «Про платіжні послуги» зобов`язує платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (частина 4 для платника, частина 5 для отримувача, а також частина 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію.
Пункти 4 та 5 частини 4 та 5 вказаної статті відповідно чітко визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. 
Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті. 
У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджує факт перерахування грошових коштів позичальнику. 
Як встановлено судом, звітом платіжного оператора Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вей Фор Пей» від 16.12.2025 № 8518-ВП позивач підтвердив в успішне проведення платіжної операції з перерахування кредиту в сумі 6000,00 грн. на платіжну картку відповідача, а фактичне зарахування коштів відповідачу підтверджено довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 12.03.2026 № 20.1.0.0.0/7-260309/63313-БТ. Крім того, відповідач на погашення заборгованості по кредитному договору здійснила два платежі, що підтверджується розрахунком заборгованості первісного кредитора.
При перевірці правильності розрахунку заборгованості відповідача суд виходить з наступного.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 3.1 договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів з моменту виникнення прострочення, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто методом «факт/факт».
За умовами пункту 4.1 строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 - 4.5 договору.
Споживач у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пункту 4.3 договору (пункт 4.2 договору).
Згідно пункту 4.3 договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 години з моменту вчинення вказаної дії споживачем. 
Пунктом 4.4 кредитного договору встановлено, що кредитодавець має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в Договорі.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти нараховані за період з 19.03.2020 по 21.08.2020 із застосуванням зниженої та стандартної процентних ставок, узгоджених сторонами договору.
Розрахунком заборгованості підтверджується, що 17.04.2020 відповідач сплатила 1710,00 грн., які зараховані на погашення процентів, а в подальшому 23.04.2020 - 1684,00 грн., які зараховані 1000,00 грн. на погашення тіла кредиту, а 684,00 грн. на погашення заборгованості по процентам. 
Також з розрахунку вбачається, що нарахування процентів здійснено по 21.08.2020, з чим суд не погоджується.
Як встановлено судом, заборгованість відповідачем повністю погашена не була, а сторони кредитного договору у пункті 4.1 погодили, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в пункті 1.4 договору (30 календарних днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пунктами 4.2 - 4.5 договору (згідно пункту 4.2 договору, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень споживач може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пункту 4.3 договору - ініціювання споживачем здійснюється платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів), відповідно відбулася узгоджена між сторонами автопролонгація договору на строк, визначений у п.1.4 договору, а саме 30 календарних днів із застосуванням стандартної процентної ставки 1,90% в день. 
За розрахунком суду, проценти за користування кредитом у межах строку кредитування, узгодженого пунктом 1.4 кредитного договору, становлять 1710,00 грн. (6000,00 х 0,95% х 30), а в межах автопролонгованого періоду з 18.04.2020 по 17.05.2020 2945,00 грн. (з 18.04.2020 по 22.04.2020 - 570,00 грн. (6000,00 х 1,90% х 5) та 23.04.2020 (сплачено відповідачем 1684,00 грн.) по 17.05.2020 - 2375,00 грн. (5000,00 х 1,90% х 25)).
Отже, з урахуванням узгодженого сторонами автопролонгованого строку кредитування, загальний розмір процентів становить 4655,00 грн., які підлягають зменшенню на оплачені відповідачем проценти в сумі 2394,00 грн. (1710,00 + 684,00), через що заборгованість по процентам становить 2261,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. 
При цьому, суд звертає увагу, що не погоджуючись із наданим позивачем розрахунком, відповідач власного конртрозрахунку суду не надала та належними доказами не спростувала доводів позивача про порушення нею зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, що є її процесуальним обов`язком.
Доводи відповідача про те, що позовна заява подана до суду з порушенням строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.
Так, за змістом статей 256, 257, 261, 262, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначається моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 262 ЦК України).
Як слідує з матеріалів справи, термін дії кредитного договору спливає 17.05.2020, з позовом до суду позивач звернувся 26.01.2026.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) та Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями) на всій території України з 12.03.2020 по 30.03.2023 було встановлено карантин.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ.
«Карантинні» норми також були установлені пунктом 12 розділу «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України. Цей пункт передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання розповсюдженню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину. Законодавець застосував слово «продовжується», отже, він мав на увазі, що позовна давність спливає під час дії карантину, тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення карантину.
Крім того, Законом України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків давності, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено пунктом 19, з якого вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У редакції Закону № 3450-ІХ від 08.11.2023 «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», п. 19 ЦК викладено в наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Отже за наведеного правового регулювання, в даному випадку відсутні правові підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки такий строк позивачем не пропущений.
Таким чином, з урахуванням наведеного та оцінивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, який є новим кредитором, заборгованість по кредитному договору в розмірі 7261,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн., процентах 2261,00 грн.
У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають з наведених вище мотивів.
У зв`язку із частковим задоволенням позову, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1178,64 грн. (2662,40 х 44,27%).
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, яка понесена позивачем в розмірі 8000,00 грн., суд враховує вимоги статей 137, 141 ЦПК України та бере до уваги складність справи, перелік наданих адвокатом послуг, час, необхідний для збирання доказів і складання позовної заяви, часткове задоволення позовних вимог, а також критерії розумності і співмірності.
При цьому, суд враховує висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, невеликий обсяг наданих доказів у справі, її розгляд в порядку спрощеного провадження, часткове задоволення позовних вимог, а також врахування необхідність дотримання критеріїв розумності і справедливості, суд вважає достатнім розміром відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором № 2163894 про надання споживчого кредиту від 19.03.2020 в розмірі 7261,00 грн. (сім тисяч двісті шістдесят одна гривня 00 коп.), а також судовий збір в сумі 1178,64 грн. (одна тисяча сто сімдесят вісім гривень 64 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄДРПОУ 35234236, юридична адреса: м. Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1, коп.28;.
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 10.06.2026.

Суддя І.В.Коваленко