ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/2023/25 пров. № А/857/22019/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в особі представника Сідака Павла Петровича до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Скраль Т.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 05 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. № 702, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.02.2025; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2015 - 2025 роки, що передбачена частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. № 702, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.02.2025.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують та не припиняють право особи на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Таким чином, на час видання наказу про її виключення зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було виплачено їй грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015-2025 роки. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 р. № 702, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 07 лютого 2025 року. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2015-2025 роки, що передбачена частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби – 07 лютого 2025 року.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач під час проходження військової служби займала посади, які відповідно до Постанови КМУ № 702 надавали право на щорічну додаткову відпустку за підвищене нервово-емоційне та інтелектуальне навантаження і ризик для життя та здоров`я, однак при звільненні їй не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні такої відпустки. Припинення надання відпусток в особливий період не означає втрати права на них, а у разі звільнення військовослужбовцю підлягає виплата компенсації за всі невикористані дні основних і додаткових відпусток, у тому числі за минулі роки.
Не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі – Перелік), які надають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, в період з 01.08.2012 по 17.09.2018 та з 06.08.2021 по 06.09.2021 ОСОБА_1 перебувала на посадах, які надавали право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 днів за повних 12 місяців служби в наступному розрахунку: 2012 рік – 3 дні; 2013 рік – 7 днів; 2014 рік – 7 днів; 2015 рік – 7 днів; 2016 рік – 7 днів; 2018 рік – 5 днів. Також просять врахувати, що в період з 04.03.2012 по 04.12.2014 позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому щорічна додаткова відпустка за цей період не передбачена. Відпустка, передбачена ПКМУ № 702 не надавалася, так як пунктом 19 статті 10-1 визначено, що з настанням особливого періоду припиняється надання військовослужбовцям додаткових відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, – тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії. Як зазначено вище щорічні додаткові відпустки ОСОБА_2 не надавалися. Так як з настанням особливого періоду припиняється надання військовослужбовцям додаткових відпусток. Оскільки, відповідно до пунктів 17-19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період (в редакції як станом на 07.02.2025 року – дата виключення зі списків загону, так і станом на дату подання позову), надання щорічної додаткової соціальної відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 року № 702 – припинено, як наслідок – виплата грошової компенсації не передбачена.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС України від 07 лютого 2025 року № 181-ОС «Про особовий склад» штаб-сержанта ОСОБА_1 (П-050481), інспектора прикордонної служби вищої категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), звільнену з військової служби наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.02.2025 № 161-ОС за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 07 лютого 2025 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
08 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернувся до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону із адвокатським запитом № 86, в якому просив надати наступну інформацію:
1) чи відносилась посада, на якій ОСОБА_1 проходила військову службу з 2013 по 2025 роки до Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 (далі – Перелік №702)?
2) в якому році ОСОБА_1 надавалася щорічна додаткова відпустка, передбачена Переліком № 702?
3) у разі якщо посада відносилась до зазначеного Переліку, чи була виплачена ОСОБА_1 при звільнені компенсація за всі невикористанні дні щорічної додаткової відпустки?.
13 лютого 2025 року НОМЕР_2 прикордонний загін ДПС України листом № 08.1/2150-25 «Про надання відповіді» повідомив адвокату Сідаку П.П. на адвокатський запит від 08 лютого 2025 року № 86, що ОСОБА_1 проходила військову службу в військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.04.2008 по 07.02.2025 року. За період проходження служби встановлено, що відповідно до Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі – Перелік), які дають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, в період з 01.08.2012 по 17.09.2018 та з 06.08.2021 по 06.09.2021 ОСОБА_1 перебувала на посадах, які надавали право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 днів за повних 12 місяців служби в наступному розрахунку: 2012 рік – 3 дні, 2013 рік – 7 днів, 2014 рік – 7 днів, 2015 рік – 7 днів, 2016 рік – 7 днів, 2018 рік – 5 днів. В період з 04.03.2012 по 04.12.2014 ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому щорічна додаткова відпустка тривалістю 7 днів ОСОБА_1 не передбачена відповідно до законодавства України. Також, пунктом 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що в особливий період (з 17.03.2014) та під час дії воєнного стану (з 24.02.2022) військовослужбовцям припиняється надання додаткових відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду – тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, а тому в період з 04.12.2014 до 07.02.2025 ОСОБА_1 додаткові відпустки не надавались та грошова компенсація не виплачувалась.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно із статтями 1, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту – Закону № 2011-XII, у редакції чинній на момент спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців – діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Згідно з абзацом 3 частини 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Постановою № 702 від 01 серпня 2012 року затверджено Перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служб, Державної спеціальної служби транспорту (далі – Перелік військових посад) – згідно з додатками 2-5.
Вказаною постановою Уряду також затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі по тексту – Порядок № 702).
13 лютого 2025 року НОМЕР_2 прикордонний загін ДПС України листом № 08.1/2150-25 «Про надання відповіді» повідомив адвокату Сідаку П.П. на адвокатський запит від 08 лютого 2025 року № 86, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.04.2008 по 07.02.2025 року. За період проходження служби встановлено, що відповідно до Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі – Перелік), які дають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, в період з 01.08.2012 по 17.09.2018 та з 06.08.2021 по 06.09.2021 ОСОБА_1 перебувала на посадах, які надавали право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 днів за повних 12 місяців служби в наступному розрахунку: 2012 рік – 3 дні, 2013 рік – 7 днів, 2014 рік – 7 днів, 2015 рік – 7 днів, 2016 рік – 7 днів, 2018 рік – 5 днів.
За змістом пункту 1 Порядку № 702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі – додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.
Відповідно до пункту 11 вказаного Порядку в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.
Відповідно до частин 8, 14, 17-19 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».
З вищенаведених норм законодавства слідує, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII та Постановою № 702.
Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі № 620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року залишено без змін та зазначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпустки. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі по тексту – Порядок № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону № 2011-XII та Постановою № 702.
У пункті 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року № 1115/2009, також вказано, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Колегія суддів вважає, що оскільки, з військової служби позивач звільнена наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (війська частина НОМЕР_1 , саме відповідач повинен розраховувати позивача за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення, в тому числі спірної компенсації.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачці компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 4 статті 10-1 Закону 2011-XII та Постановою № 702, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року у справі № 260/2023/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська