Справа № 466/2956/26
Провадження № 3/466/1293/26
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Львів
Суддя Шевченківського районного суду м. Львова Зима І.Є., розглянувши матеріали, які надійшли з ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, працездатного, який працює водієм, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
в с т а н о в и в :
30.03.2026 року, близько 15:30 год, за адресою АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї матері , громадянки ОСОБА_2 . Його дії виражались в тому, що він висловлювався нецензурними словами в її адресу , погрожував фізичною розправою. Відтак, ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Мотрук М.Ю., вину ОСОБА_1 заперечив та просив провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Зазначив, що між ОСОБА_1 та його матір`ю , ОСОБА_2 , тривалий час існує сімейний конфлікт, пов`язаний із користуванням та правом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Протокол про адміністративне правопорушення складено формально, у ньому не зазначено про настання будь-яких негативних наслідків для психічного здоров`я потерпілої, а сам протокол не підтверджується належними та допустимими доказами. Крім того, захисник звертав увагу суду на те, що конфлікти між сторонами мають побутовий характер та виникають на ґрунті сімейних непорозумінь і майнових спорів.
Потерпіла ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її сином та проживає разом із нею у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Між нею та сином тривалий час існують конфліктні відносини, пов`язані з користуванням будинком та майновими питаннями, однак останнім часом поведінка сина стала агресивною та принизливою по відношенню до неї. Потерпіла пояснила, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняв щодо неї словесні образи, висловлювався нецензурною лайкою, принижував її, виганяв із будинку та погрожував фізичною розправою, часом навіть шарпав та хапав за руки. За словами ОСОБА_2 , син неодноразово говорив їй, що вона «буде жити на вулиці», при цьому поводився агресивно та зухвало, супроводжував свої дії постійною нецензурною лайкою . Вказані дії сина наносять їй, як потерпілій, психологічні страждання. 
Щодо події 30.03.2026 року потерпіла пояснила, що між нею та сином виник черговий конфлікт, під час якого ОСОБА_1 кричав на неї, висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого вона злякалась та була змушена звернутися до працівників поліції. Разом з тим, ОСОБА_2 зазначила, що тривалий час не зверталась до правоохоронних органів із заявами щодо поведінки сина, оскільки жаліла його , як матір, та сподівалась, що конфлікти припиняться, а його поведінка зміниться. Потерпіла пояснила, що не хотіла створювати для сина проблем та притягнення його до відповідальності, однак у подальшому його поведінка стала систематичною та більш агресивною, через що вона почала побоюватися за власний психологічний стан та безпеку.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 та сестрою особи, що притягається до адміністративної відповідальності, підтвердила, що ОСОБА_1 систематично конфліктує з матір`ю, ображає її нецензурною лайкою, погрожує їй та виганяє з будинку. Свідок зазначила, що потерпіла через поведінку сина перебуває у пригніченому психологічному стані та боїться його агресивної поведінки. Вчергове мати зателефонувала їй ввечері 30.03.2026 та повідомила по телефону, що ОСОБА_1 знову ображав її нецензурною лайкою, погрожував. Саме свідок порекомендувала матері звернутись до поліції з офіційною заявою, так як його дії стали системними та більш агресивними, так як не отримували жодної відсічі з боку потерпілої, що є особою похилого віку. Неодноразово вона була свідком того, як її брат чинив психологічний тиск на маму, ображав нецензурною лайкою. Одну з таких розмов вона навіть написала на відео . 
Судом також досліджено письмові матеріали справи, а саме заяву потерпілої ОСОБА_2 , рапорт працівника поліції та письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , які узгоджуються між собою та підтверджують обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Окрім того, у судовому засіданні досліджено відеозапис, поданий потерпілою стороною. Хоча вказаний відеозапис не стосується безпосередньо події 30.03.2026 року, однак він відображає характер поведінки ОСОБА_1 щодо матері та спосіб їх взаємовідносин у побуті.
Із дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 поводиться щодо матері агресивно та зухвало, висловлюється на її адресу грубою нецензурною лайкою, виганяє її з будинку та повідомляє, що вона «буде жити на вулиці». Вказаний відеозапис свідчить про принизливе та зневажливе ставлення ОСОБА_1 до потерпілої та підтверджує систематичний характер психологічного тиску на неї. Така неправомірна поведінка сина відносно матері , що є жінкою похилого віку, є неприпустима в цивілізованому суспільстві , суперечить поняттю людяності .
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 252 КУпАП визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Частиною 1 ст. 173-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Під психологічним насильством, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, слід розуміти форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Суд враховує, що домашнє насильство психологічного характеру не обмежується лише спричиненням тілесних ушкоджень. Систематичні словесні образи, приниження, погрози фізичною розправою та психологічний тиск також є формою домашнього насильства, оскільки створюють для потерпілої особи атмосферу страху, емоційного пригнічення та невпевненості.
Сам по собі факт існування між сторонами тривалого конфлікту щодо користування житлом чи майнових питань не виключає наявності у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, якщо у межах такого конфлікту допускаються дії, які мають ознаки психологічного насильства.
Суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, однак сам по собі не є єдиним доказом у справі, а окремі недоліки його формулювання не виключають можливості встановлення фактичних обставин правопорушення на підставі інших належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні.
Суд бере до уваги доводи сторони захисту про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення прямо не зазначено про заподіяння чи можливість заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої, однак вважає такі доводи недостатніми для закриття провадження у справі.
Судом також досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 341288278, відповідно до якого житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.
Вказаний доказ узгоджується із поясненнями потерпілої та свідка щодо тривалого конфлікту між сторонами, пов`язаного із користуванням житлом та майновими питаннями, а також підтверджує обставини проживання ОСОБА_1 разом із потерпілою.
Разом з тим, суд враховує, що наявність між сторонами спору щодо користування житлом чи майнових непорозумінь не може бути виправданням агресивної поведінки, психологічного тиску, словесних образ та погроз фізичною розправою щодо потерпілої. Навпаки, досліджені у судовому засіданні докази свідчать про те, що саме на ґрунті вказаного тривалого конфлікту ОСОБА_1 допускав щодо матері систематичну принизливу та агресивну поведінку психологічного характеру.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що через поведінку сина почувалась наляканою, приниженою та змушеною звернутися до поліції. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтвердила агресивну поведінку ОСОБА_1 щодо матері та пояснила, що потерпіла перебувала у пригніченому психологічному стані та боялась сина.
Крім того, досліджений у судовому засіданні відеозапис підтверджує систематичний характер принизливого та агресивного ставлення ОСОБА_1 до матері, його психологічний тиск та словесні погрози.
Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 були спрямовані на психологічний тиск щодо потерпілої, викликали у неї побоювання, емоційну невпевненість та страх, а тому містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП України доведена та стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ВБА №214592 від 06.04.2026 року, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), письмовими поясненнями потерпілої, поясненнями ОСОБА_1 , письмовими поясненнями свідка, рапортом працівника поліції, та іншими матеріалами справи.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення доведеною повністю.
При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, його тривалий характер, дані про особу правопорушника, а також необхідність запобігання вчиненню нових правопорушень.
Враховуючи особу правопорушника та обставини справи, вважаю, що йому слід призначити адміністративне стягнення у виді штрафу.
В силу дії п. 5 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" з правопорушника слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст. 23, 33, 40-1, 173-2, 245, 251, 252, 280, 283-285 КУпАП, суд,
п о с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , року народження, визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. (п`ятсот десять гривень) в дохід держави.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень шістдесят копійок).
Реквізити для сплати штрафу: Отримувач коштів -ГУК Львів/Львівська ТГ/21081100, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38008294, Банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат), Код банку отримувача (МФО) 899998, Рахунок отримувача UA268999980313070106000013933, Код класифікації доходів бюджету 21081100).
Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача-Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача - UА908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету - 22030106.
Квитанції про сплату штрафу та судового збору слід надіслати до Шевченківського районного суду м. Львова, для долучення до матеріалів адміністративної справи.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення її повного тексту.
Повний текст постанови виготовлено 14.05.2026 року.
Суддя	  	І.  Є.  Зима