ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 р. 	Справа № 520/853/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 року (ухвалене суддею Садовою М.І.) в справі № 520/853/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Комісії по призначенню виплат одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” від 11.02.2025 р. №153 (в подальшому - Постанова № 153) при військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не вирішення питання про відповідність ОСОБА_1 приписам абз. 3 п. 4 Постанови № 153; скасувати рішення у вигляді протоколу № 290 від 27.10.2025 р. Комісії по призначенню виплат одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153 при військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, яке складено відносно ОСОБА_1 ; зобов`язати Комісію по призначенню виплат одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153 при військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови № 153 за підставою, визначеною абз. 3 п. 4 Постанови № 153.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 р. частково задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по призначенню виплат одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” від 11.02.2025 р. №153, оформлене у вигляду протоколу від 27.10.2025 р. № 290 стосовно ОСОБА_1 ; зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач вважає, що позивач не набув права на виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, адже позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить менше шести місяців.
Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що 04.11.2022 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав контракт з Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України про проходження громадянином України військової служби у національній гвардії України на посаді осіб рядового складу строком на три роки.
06.12.2022 р. позивач зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджено копією з витягу з наказу від 06.12.2022 р. № 348.
Згідно з відомостей наказів відповідача стосовно позивача про кількість днів особового складу, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України: від 05.01.2023 р. № 7 - оголошено кількість днів 26 з 06 по 31 грудня 2022 р., від 04.03.2023 р. № 73 - оголошено кількість днів 28 з 01 по 28 лютого 2023 р., від 05.04.2023 р. № 111 - оголошено кількість днів 10, 01 березня 2023 р. та з 15 по 23 березня 2023 р., від 07.09.2023 р. № 272 - оголошено кількість днів 5 з 18 по 22 серпня 2023 р., від 09.10.2023 р. № 302 - оголошено кількість днів 2 з 15 по 16 вересня 2023 р., від 10.02.2025 р. № 44 - оголошено кількість днів 1, 14 січня 2025 р.
04.11.2025 р. припинено контракт від 04.11.2022 р. та виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. 
Під час проходження військової служби позивач подав рапорт до відповідача про виплату йому одноразової грошової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153.
Відповідно до рішення Комісії по призначенню виплат одноразові винагороди відповідно до Постанови №153, оформленого протоколом від 27.10.2025 р. № 290, установлено, що згідно з п. 4 Постанови № 153, військовослужбовцям, які були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, після 24 лютого 2022 року у віці до 25 років, з числа осіб, які проходили строкову військову службу та брали участь у бойових діях не менше одного повного облікового періоду (тобто не менше 30 календарних днів), виплачується одноразова грошова винагорода у розмірі 1000000 гривень за 6 повних місяців (180 днів) участі. Загальна тривалість участі в бойових діях становить 72 дні, що дорівнює 2 повним сумарно обчисленим періодам (1 сумарно обчислений період - 30 календарних днів). Старший солдат ОСОБА_1 був зарахований до списків особового складу військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2022 р. № 348 с/ч уклав контракт у військовій частині НОМЕР_2 НГУ про проходження військової служби в Національній гвардії України строком до оголошення демобілізації від 04.11.2022 р. Висновок: загальна тривалість участі у бойових діях старшого солдата ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 НГУ становить 72 дні. На підставі наданих підтверджуючих документів одноразова грошова виплата 1 млн гривень не передбачена. 
Позивач вважає відмову відповідача протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на одноразову грошову винагороду виходячи із засад пропорційності участі у бойових діях з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 р., у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в подальшому - Закон 2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону 2232-ХІІ, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з ч. 9 ст. 1 Закону 2232-ХІІ, щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Згідно з ч. 14 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (в подальшому - Закон № 2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (в подальшому - Постанова № 153) та затверджено «Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (в подальшому - Порядок).
Згідно з п. 3 Постанови №153, установлено, що учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови №153, установлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абз. 3 п. 4 Постанови №153, військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Аналіз положень п. 4 Постанови №153 дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що на одержання одноразової грошової винагороди в розмірі 1/6 від 1 млн. гривень за тривалість проходження служби в бойових умовах мають право військовослужбовці за наявності одночасно таких умов: які до набрання чинності цією постановою (13.02.2025 року) у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX; проходять військову службу; брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025 р.); винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що метою прийняття Постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби. При цьому, йдеться про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців у віці до 25 років.
Судовим розглядом встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , розпочав військову службу за контрактом 04.11.2022 р., тобто під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 р. № 64.
На момент початку військової служби за контрактом позивачу було 20 років, тобто позивач не досяг віку 25 років.
Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді старшого водія 2 відділення автомобільного взводу 2-ї автомобільної роти автотранспортного батальйону.
Позивач брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій з 06.12.2022 р. по 31.12.2022 р., з 01.02.2023 р. по 28.02.2023 р., 01.03.2023 р., з 15.03.2023 р. по 23.03.2023 р., з 18.08.2023 р. по 22.08.2023 р., з 15.09.2023 р. по 16.09.2023 р., та 14.01.2025 р., тобто позивач брав участь в бойових діях - всього 72 дні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що спірним питання в даній справі є кількість днів безпосередньої участі позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій в розумінні абз. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153.
Таким чином, згідно наявних в матеріалах справи доказів, позивач брав безпосередню участь в бойових діях до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153 - всього 72 днів.
ОСОБА_1 визнаний учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 03.08.2023 р.
Крім того, позивач до кримінальної, адміністративної відповідальності за військові адміністративні правопорушення, дисциплінарних відповідальності не притягався, що зазначено відповідачем у протоколі від 27.10.2025 р. № 290.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153 встановлені особливості нарахування для тих, хто брав участь у бойових діях менше 6 місяців (станом на 13.02.2025 р.), зокрема, сума нараховується пропорційно: 1/6 від 1000000 грн. за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях, отже умовою такої виплати винагороди є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій сумарно має бути не менше 30 днів.
Оскільки позивач брав безпосередню участь в бойових діях до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. №153 - всього 72 днів, тому відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу одноразову грошову винагороду пропорційно: 1/6 від 1000000 грн. за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях, відповідно до абз. 3 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153.
Із урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції погоджується з висновком суду першої, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України по призначенню виплат одноразової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” від 11.02.2025 р. №153, оформлене у вигляду протоколу від 27.10.2025 р. № 290 стосовно ОСОБА_1 та зобов`язання Військову частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2026 по справі № 520/853/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.А. Спаскін