Справа № 347/1171/21
Провадження № 1-кп/347/20/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м.Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді   ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря с/з    ОСОБА_2 , 
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12020090190000087 від 02 березня 2020 року щодо: 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торунь, Міжгірського району, Закарпатської області та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, депутатом не обирався, раніше судимого, вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.08.2019 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді 5 (п?яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, покарання з урахуванням ст.72 КК України відбув повністю, вироком ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.10.2023 року за ч.3 ст.183 КК України до покарання у виді 3 роки 2 місяці позбавлення волі, 
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло.
Так, в обвинувальному акті зазначено, 02.03.2020, близько 09 год. 45 хв., ОСОБА_6 перебуваючи в АДРЕСА_2 , переслідуючи корисливий мотив спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом віджиму вхідних дверей проник в приміщення житлового будинку, потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_2 . Пересвідчившись у тому що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, таємно, повторно, вчинив крадіжку пари сережок, виготовлених зі сплаву на основі золота жовтого та білого кольору із камінням кольору морської бірюзи, кулону овальної форми із зображенням «Матері Божої» виготовленого зі сплаву на основі золота жовтого та білого кольору, ланцюжка виготовленого зі сплаву на основі золота жовтого та білого кольору, грошових коштів в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень та 200 (двісті) Євро, що станом на 02.03.2020 відповідно до встановленого НБУ офіційного курсу гривні до іноземних валют складало 5395 (п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень 78 копійок, та 50 (п`ятдесят) доларів США, що станом на 02.03.2020 відповідно до встановленого НБУ офіційного курсу гривні до іноземних валют складало 1229 (одна тисячі двісті двадцять дев`ять) гривень 50 п`ять копійок. 
Після вчинення крадіжки ОСОБА_6 місце вчинення злочину покинув та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 9025 (дев`ять тисяч двадцять п`ять) гривень 28 копійок.
Таким чином, такі дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.
Позиція учасників в судовому засіданні.
Позиція сторони обвинувачення.
Прокурор в судовому засіданні підтримав викладене в обвинувальному акті обвинувачення висунуте ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме, у вчиненні ним таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, за наведених у обвинувальному акті обставин. Під час судового розгляду прокурор вважав, що стороною обвинувачення надано суду достатні та допустимі докази щодо доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відповідно до статті 91 КПК України та є достатніми і взаємопов?язаними для прийняття відповідного процесуального рішення згідно із ст.94 КПК України. Також зазначив, що винуватість ОСОБА_6 в пред?явленому обвинуваченні є повністю доведеною та підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, які суд сприймав безпосередньо, показаннями свідків та письмовими доказами.
Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з?явилася, подала заяву, в якій просила судовий розгляд справи здійснювати у її відсутності та просила покарати обвинуваченого суворо (а.с.73, 180 т.1, а.с.26, 32 т.2). 
Позиція сторони захисту.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні вважає вину ОСОБА_6 не доведеною та навів доводи недостатності наявних у матеріалах справи доказів його вини, а тому просив ОСОБА_6 виправдати, а кримінальне провадження закрити за п.3 ч.1 ст.284 КК України, за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Щодо цивільного позову, то просив такий залишити без розгляду, оскільки сума матеріальної шкоди спричиненої вказаним правопорушенням потерпілій вказана у позовній заяві (34525,28 грн.) значно перевищує суму такої шкоди вказаної у обвинувальному акті (9025,28 грн.), а заявлена потерпілою моральна шкода не підтверджена належними доказами.
В судових дебатах захисник обвинуваченого висловив сумнів сторони захисту щодо належності та допустимості ряду письмових та речових доказів у справі. Зокрема, умовно поділив докази сторони обвинувачення на 3 групи: І група - докази отримані під час первинних слідчих дій 02.03.2020 в помешканні потерпілої; ІІ група – докази отримані під час обшуку автомобіля, яким користувався ОСОБА_6 , ІІІ група – інші докази (рапорти, фото із зображенням руху автомобіля). Більш детально вказав на те, що:
- деякі речі вилучені під час обшуку та визнані в подальшому речовими доказами у справі, а це відеореєстратор, ключ, балаклава, грошові кошти, рукавиці, ліхтар, – не підтверджують причетність ОСОБА_6 до крадіжки 02.03.2020 року, оскільки щодо вилучених грошових коштів не встановлено, що це кошти викрадені у потерпілої чи їх еквівалент у гривні, балонний ключ можна знайти у багатьох водіїв у автомобілі, матерчаті рукавиці є виробом масового виробництва та є у загальному доступі (продажі), ліхтар та реєстратор взагалі не мають відношення до кримінального правопорушення. Щодо матерчатої маски (балаклави), то зазначив, що вказаним автомобілем користувались інші люди і використовували в різних цілях, тому будь-хто з них міг її залишити в автомобілі, а навіть якщо припустити, що це його маска, то немає доказів в яких цілях її використовували;
- письмові докази (рапорти) щодо руху автомобіля та активності мобільного телефону – не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні крадіжки, а підтверджують покази ОСОБА_6 що він заїхав у с. Пістинь, не заїжджаючи в м. Косів.
Захисник зупинився на І групі доказів, тобто доказах отриманих під час первинних слідчих дій 02.03.2020 в помешканні потерпілої, які на думку захисту крім висновків генетично-молекулярних експертиз, не доводять причетність до вказаного злочину ОСОБА_6 , але водночас зазначив, що:
- висновки генетично-молекулярних експертиз вважає неналежними, оскільки: 1) відібрання зразків ДНК у обвинуваченого ОСОБА_6 відбувалось без залучення захисника, і Верховний Суд у своїй постанові по аналогічній справі, що розглядалась ІНФОРМАЦІЯ_5 констатував це як грубе порушення процесуального законодавства, при цьому, обвинувачений ОСОБА_6 на той час перебував у СІЗО (спеціальній установі утримання ув?язнених), тобто в повному розпорядженні уповноважених осіб та працівників поліції, та був позбавлений можливості найняти собі адвоката, 2) не весь процес забору біологічних зразків у обвинувачення потрапив на відеозапис (відеозапис не є безперервним, оскільки періодично зупинявся, тому не містить усіх висловлювань, заперечень та клопотань обвинуваченого), 3) понятими були залучені дві жінки, які були працівниками установи, та яких не можна точно визначити як незацікавленими особами;
- протокол огляду місця події по місцю вчинення крадіжки, тобто по місцю проживання потерпілої ОСОБА_8 , з якого видно наступне: 1) понята ОСОБА_9 залучена при огляді місця події, є рідною сестрою потерпілої ОСОБА_8 , хоча ОСОБА_9 спочатку була заявником (згідно рапорта Кіндрацького а.с.123 т.2). А тому, в силу вимог ч.7 ст.223 КПК України, залучення в якості понятої рідної сестри потерпілої, є серйозним порушенням, що ставить під сумнів допустимість даного доказу, а разом із тим відповідно до доктрини «Плодів отруйного дерева», інші докази здобуті стороною обвинувачення в ході цієї слідчої дії, 2) відповідно до ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла здійснюється згідно з правилами передбаченими для обшуку житла, а згідноч.10 ст.236 КПК України передбачена обов?язкова відеофіксація обшуку, що також відповідно стосується і огляду житла, тобто слідчий був зобов?язаний проводити відеозапис огляду житла, що зроблено не було, а відповідно було допущено порушення, 3) в протоколі огляду місця події відсутні відомості про серії та номери або інші ідентифікуючі дані, що речі та об?єкти які вилучались з місця події речі та речі і об?єкти, які потім надавались експертам для дослідження є одними і тими самими речами. Прикладом є те, що у протоколі вказано, що вилучались 3 сліди пальців рук, а експерту дали 4 сліди вилучені з місця події, що ставить під сумнів чи хтось не підмінив вказані речі і чи не було інших таких випадків, 4) фото до вказаного протоколу складені не тією особою: має складати слідчий чи прокурор, а не слідчий експерт, можливо слідчого і не було там на місці, 5) щодо прозорої речовини, то у рапорті о/ч ОСОБА_10 відсутня згадка про вилучення з місця події прозорої речовини, а також вказано, що вилучено коробку від мобільного телефону, хоча було вилучено лише слід відбитка пальця з мобільної коробки, а не саму коробку, що є досить дивним та містить суттєві суперечності, 6) при перегляді висновків експертиз, експертами завжди описуються пакети із вмістом передані на дослідження, проте у даному випадку, надані експертам на дослідження пакети з речовими доказами не підписані потерпілою ОСОБА_8 , хоча повинен, а також не підписані усіма уповноваженими особами: є лиш підпис слідчого і понятих і відсутній підпис криміналіста. За таких обставин поміняти вміст цих пакетів не вимагає зусиль, що викликає сумнів як щодо протоколу огляду місця події, так і до самого факту вилучення вказаних речей з місця події;
- протокол прийняття заяви потерпілої не містить підпису ОСОБА_11 , який приймав таку заяву, а також не містить часу відібрання заяви потерпілої (до огляду місця події чи після, чи одночасно);
- слід взуття – придатний для ідентифікації, однак сторона обвинувачення не надала висновку експертного дослідження даного доказу з метою підтвердження причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до вказаного злочину;
- при дослідженні радіорозвідки сторона обвинувачення отримала тимчасові доступи до ряду мобільних номерів, однак після затримання ОСОБА_6 із наявних доказів не видно, що надавався (отримувався) тимчасовий доступ до його номера мобільного телефону, і можливість отримати таку інформацію повторно – втрачено, оскільки така інформація у мобільних провайдерів зберігається протягом 3-х років.
Просив взяти до уваги твердження ОСОБА_6 , що експертиза біологічних зразків проведена більш як через рік після події і вилучення з місця події зразків (прозорої речовини).
А тому, з урахуванням, що всі сумніви тлумачаться на користь особи, просив обвинуваченого виправдати за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Сторонами під час судового розгляду справи надані наступні докази.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю та пояснив, що вказане кримінальне правопорушення він не вчиняв. Додатково показав, що 02.03.2020 року автомобілем заїжджав у с. Пістинь, Косівського району, Івано-Франківської області до знайомих забрати грошові кошти у сумі 10000 грн., які йому були винні за автомобіль. Там він пробув до пів години (спілкувались і пили каву), після чого одразу поїхав додому і у село Вербовець, Косівського району, не заїжджав, а тим більше, крадіжки там не вчиняв. Вважає себе не винуватим і просить виправдати за статтею висунутого обвинувачення. Цивільний позов не визнав.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні суду надала показання про те, що 02.03.2020 року вранці, близько 09 год. вона пішла до сестри, яка проживає не далеко від неї по сусідству (приблизно за 200 м) по хліб. Проводжаючи її додому, сестра побачила, що за нею (потерпілою) хтось стежить. То був чоловік середнього зросту в чорних штанах, чорних кросівках і темній куртці з капюшоном, який побачивши їх, швидко пішов в сторону її дому. Вони з сестрою зрозуміли, що той чоловік їм не відомий, бо не з їхньої вулиці і не з їхнього села. Його обличчя вона не бачила, але одягнутий був гарно, чорна куртка, дорогі чорні кросівки. Після цього вона пішла до свого будинку на задні двері, біля яких побачила на землі залізну частину від завіси дверей, зламані двері, а також брудні сліди від взуття біля будинку. Вона одразу подзвонила у поліцію, де їй сказали вийти з будинку і чекати приїзду поліції. Після приїзду працівників поліції, вона разом з ними зайшла до будинку, де виявила, що у неї з будинку викрали речі: золотий ланцюжок, золотий кулончик з білим золотом і золоті сережки, з гаманця, який стояв у комоді, зникли 50 доларів США, з сумочки пропала банківська картка, яку вона одразу заблокувала, а також під ковром у неї були гроші: 200 Євро та більше 2000 грн., які теж зникли. Тоді приїхали криміналісти, які проводили слідчі дії, знімали відбитки, взяли покази у неї і її сестри. Криміналісти працювали майже до вечора, відбирали різні сліди, з документів, вона надала їм тільки чек про ланцюжок. Після того як поліція поїхала, вони ще раз приїхали біля 16 год. і ще раз дивились на сліди, а потім слідчий подзвонив їй і сказав прийти до поліції, бо вони когось затримали. У поліції їй показували фотокартки на комп?ютері, зокрема фотокартку обвинуваченого, сказавши, що це затримана ними особа. Вона його не змогла впізнати, оскільки обличчя особи, яка за нею стежила вона не бачила. 
На запитання суду чи є схожість між статурою обвинуваченого і особою, яка за нею стежила і яку вона бачила у день вчинення злочину, потерпіла відповіла, що не може це сказати. Було пред?явлення по обличчю, але обличчя вона не бачила.
Понятими були сестра і сусідка, які перебували на місці події від часу приїзду працівників поліції.
Чи поліція пред?являла їй для впізнання якісь речі вилучені у затриманої особи: куртку, кросівки, то потерпіла зазначила, що для впізнання не пред?являли. 
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дав показання, що проживає в АДРЕСА_3 . Стосовно крадіжки, що мала місце у березні 2020 року йому нічого не відомо, потерпілу ОСОБА_8 не знає і не може сказати де знаходиться буд. АДРЕСА_4 . Обвинуваченого не знає і точно сказати чи бачив його раніше, не може. Підтвердив свій підпис на письмових поясненнях наданих йому для огляду в судовому засіданні прокурором, однак з його слів «він поняття не має, що там написано», а прочитати не бачить, бо не взяв з собою окуляри. Понятим ніде не залучався.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дав показання, що обвинуваченого вперше бачить. Про подію, що обікрали сусідку ОСОБА_8 чув зі слів її сестри, яка приблизно 2 роки тому вранці, точної дати не пам?ятає, йшла дорогою і розпитувала його чи він нікого не бачив на вулиці, бо будинок сестри обікрали. Його будинок не межує із будинком потерпілої, між ними є сад, а якщо іти дорогою, то між їх будинками відстань становить приблизно 300 м. Того дня він нікого не бачив, і не бачив ніяких транспортних засобів, що і повідомив працівнику поліції, який того дня його розпитував про подію.
Аналізуючи показання потерпілої та свідків, суд вважає, що їх показання по своїй суті та змісту не доводять винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та не вказують на нього як на особу, яка вчинила крадіжку матеріальних цінностей у потерпілої.
Зокрема, на запитання суду до потерпілої чи є схожість між статурою обвинуваченого і особою, яка за нею стежила, і яку вона бачила у день вчинення злочину, потерпіла відповіла, що не може це сказати, вказавши, що то була особа середнього зросту, в чорних штанах, чорних кросівках та темній куртці з капюшоном. Проте, в судовому засіданні встановлено, що працівники поліції не пред?являли їй для впізнання ніяких речей, в тому числі, вилучених у затриманої особи: куртку чи кросівки, хоча в другій половині того дня (02.03.2020 року), близько 16 год. потерпілій подзвонили працівники поліції та повідомили, що затримали особу і їй потрібно прийти на впізнання. Після цього, пред?явлення особи обвинуваченого потерпілій для впізнання відбувалось по обличчю з фотокарток показаних їй на комп?ютері у відділі поліції, однак впізнати вона не змогла, оскільки обличчя особи вона не бачила. 
Що ж до показань свідків, то свідку ОСОБА_14 стосовно крадіжки нічого не відомо, про що він розписався у письмових пояснення даних працівнику поліції (що було зачитано прокурором в судовому засіданні при допиті цього свідка), а свідок ОСОБА_13 знає про крадіжку з чужих слів. 
А згідно ч.6 ст.97 КПК України, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами, відмінними від положень частини другої цієї статті.
Щодо інших свідків сторони обвинувачення: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , то до них судом неодноразово застосовувався примусовий привід ухвалами від 31.03.2022 року, 19.04.2022 року, 17.05.2022 року, 04.10.2022 року. Згідно повідомлення начальника Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, свідок ОСОБА_17 перебуває на службі в ЗСУ в зоні бойових дій, а свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 відсутні за місцем проживання (а.с.226 т.1). 
Також ухвалою від 14.02.2024 року застосовувався примусовий привід до свідка ОСОБА_18 , яка згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 25.03.2025 року, після реєстрації шлюбу із обвинуваченим ОСОБА_6 змінила прізвище з « ОСОБА_19 » на « ОСОБА_20 », (а.с.151-155 т.3), та відповідно до копії даних системи «Аркан» - 14.02.2025 року виїхала за межі України (а.с.156 т.3), а згідно повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 29.04.2025 року з письмовим поясненням ОСОБА_21 – ОСОБА_22 на даний час перебуває за межами кордону України, що унеможливлює виконати доручення прокурора ІНФОРМАЦІЯ_7 про забезпечення прибуття в зал судового засідання даного свідка (а.с.159 т.3). В зв?язку із наведеним, суд прийняв із занесенням до журналу судового засідання відмову прокурора від допиту свідка ОСОБА_22 .
Таким чином, жоден із допитаних судом свідків не вказав на обвинуваченого ОСОБА_6 як на особу, що вчиняла протиправні дії відносно потерпілої, та про яку вони можуть повідомити, що бачили її на місці вчинення кримінального правопорушення, чи поблизу місця крадіжки того дня. Як і жоден свідків та потерпіла, не вказали на будь які інші беззаперечні ідентифікуючі ознаки обвинуваченого, які б в своїй сукупності могли беззаперечно підтверджувати про причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Окрім допиту обвинуваченого, потерпілої та свідків, суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, а саме досліджував документи, фотознімки та відеозаписи, які були долучені сторонами до матеріалів кримінального провадження та які стосуються пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, а саме:
- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020090190000087 від 02.03.2020 року про внесення стосовно ОСОБА_6 відомостей про вчинення кримінального правопорушення (виділення матеріалів досудового розслідування) передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме, вчинення крадіжки за адресою АДРЕСА_4 , матеріальних цінностей: грошові кошти у сумі 2400 грн., 200 євро, 50 доларів США, золоті сережки, золотий кулон, золотий ланцюжок та мобільний телефон марки іPhone 7, blek, 32 Gb, imei: НОМЕР_1 (а.с.121, 122 т.2).
Відповідно до Постанови ККС ВС від 09.09.2020 року у справі №761/28347/15к: «реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2 статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів».
Таким чином, витяг з ЄРДР не може бути доказом у справі, не є процесуальним джерелом доказів, оскільки вказаний реєстр призначений для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру. А тому, посилання сторони обвинувачення на витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення не може бути доказом вини особи у вчиненні злочину;
- рапорт поліцейського чергової частини ІНФОРМАЦІЯ_8 від 02.03.2020 року ОСОБА_10 про надходження 02.03.2020 року о 10:12 год. повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_8 про вчинення крадіжки з будинку в АДРЕСА_4 (а.с.123 т.2). В якому, крім іншого зазначено про надходження 02.03.2020 року о 10:11 год. повідомлення від заявника ОСОБА_9 про вчинення крадіжки в будинку її сестри ОСОБА_8 (зворот а.с. 123 т.2).
В судовому засіданні захисник покликався на вказаний рапорт з огляду на те, що у ньому зафіксована інформація про родинну спорідненість потерпілої ОСОБА_8 з ОСОБА_9 , яка зазначена понятою у протоколі огляду місця події від 02.03.2020 року. 
При цьому, суд вважає, що вказаний доказ жодним чином не доводить причетність ОСОБА_6 до вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскільки у своїй Постанові ККС ВС від 18.02.2025 року у справі №495/263/17 (провадження № 51-6360км23) вказав, що «оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення. Самі по собі процесуальні рішення, такі як постанови і доручення, ухвалені під час досудового розслідування, судові рішення, витяги з ЄРДР, а також змагальні документи (клопотання, заяви, скарги тощо) не можуть оцінюватися з погляду допустимості, оскільки не є доказами у значенні статті 84 КПК.
Таким чином, рапорт о/у ОСОБА_10  від 02.03.2020 року містить інформацію про осіб, які повідомляли на спецлінію 102 про дату, місце та час вчинення злочину, а також перелік викрадених та вилучених з місця події речей. Тому він не може бути доказом в розумінні статей 84 та 99 КПК України, так як є внутрішнім службовим документом та не може використовуватись як доказ без додаткової перевірки викладених у ньому обставин;
- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.03.2020 року про прийняття 02.03.2020 року слідчим Косівського ВП усної заяви від ОСОБА_8 про викрадення майна, а саме: грошових коштів в сумі 2400 грн., 200 євро, 50 доларів США та золотих прикрас (а.с.124 т.2).
Захисник в судовому засіданні звернув увагу на те, що протокол прийняття заяви потерпілої не містить підпису слідчого ОСОБА_11 , який приймав таку заяву, а також не містить часу відібрання заяви потерпілої (до огляду місця події чи після, чи одночасно).
Відповідно до ч.4 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Як встановлено судом, вказаний протокол прийняття заяви про к/п від 02.03.2020 року не містить не лише часу відібрання усної заяви у потерпілої, але і не зареєстрований органом поліції, оскільки не містить відповідної відмітки у місці для штампа реєстрації (у верхньому правому куті), та не заповнені жодним чином пункти 6 та 8 протоколу.
Суд вважає, що вказаний доказ також не доводить причетність ОСОБА_6 до вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а лише фіксує факт подання потерпілою усної заяви про вчинення крадіжки в її будинку, який не зареєстрований належним чином та не містить усієї передбаченої ним інформації і підпису уповноваженої особи.
- протокол огляду місця події від 02.03.2020 року з фототаблицею, про огляд житлового будинку в АДРЕСА_4 , під час якого було виявлено та вилучено: один слід фактури матеріалу (у спальному приміщенні), два сліди пальців рук (виявлені та вилучені на комоді із дзеркалом) один слід пальця рук на картонній коробці від мобільного телефону APPLE iPhone 7, гіпсовий зліпок сліду підошви взуття (на прилеглій до будинку території, грядці земельної ділянки), речовина біологічного походження прозорого кольору (марлевий тампон) (а.с.125-136 т.2); 
Захисник клопотав про визнання вказаного доказу неналежним доказом з ряду підстав та серйозних порушень, що ставить під сумнів допустимість даного доказу, а разом із тим відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева», ставить під сумнів інші докази здобуті стороною обвинувачення в ході цієї слідчої дії.
Так, відповідно до положень ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У кримінальному процесуальному праві загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб?єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи.
Тобто, докази мають бути отримані тільки уповноваженими на це особами (органами); способами і засобами, які вимоги закону, що визначають порядок проведення конкретних дій, їхню послідовність, склад учасників, докази мають бути закріплені належним чином призначені для одержання певних доказів, у процесі отримання доказів мають бути дотримані.
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Гефген проти Німеччини», пункти 5052 рішення у справі «Шабельник проти України (№2)», пункт 66 рішення у справі «Яременко проти України (№2)».
Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов?язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.
Зокрема, залучена при огляді місця події понята ОСОБА_9 є рідною сестрою потерпілої ОСОБА_8 , хоча спочатку ОСОБА_9 була заявником згідно рапорта Кіндрацького (а.с.123 т.2). 
При дослідженні вказаного доказу у сукупності з іншими доказами, даний факт знайшов своє підтвердження не лише згідно рапорта ОСОБА_10 , але і сама потерпіла ОСОБА_8 у своїх показаннях даних в судовому засіданні підтвердила, що понятими були її сестра і сусідка, які перебували на місці події від часу приїзду працівників поліції.
А згідно ч.7 ст.223 КПК України, обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених статтею 615 цього Кодексу. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Також, захисник звернув увагу суду на те, що огляд житла здійснюється згідно з правилами передбаченими для обшуку житла, при якому передбачена обов?язкова відеофіксація обшуку, що також відповідно стосується і огляду житла.
Згідно ч.2 ст.237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, а відповідно до ч.10 ст.236 КПК України, обшук житла чи іншого володіння особи на підставі ухвали слідчого судді в обов`язковому порядку фіксується за допомогою аудіо- та відеозапису.
Так, в протоколі огляду місця події відсутні відомості про серії та номери або інші ідентифікуючі дані, що речі та об?єкти, які вилучались з місця події, і які потім надавались експертам для дослідження є одними і тими самими речами. Зокрема, у протоколі вказано, що вилучались 3 сліди пальців рук, а експерту надали 4 сліди вилучені з місця події, що ставить під сумнів, які саме сліди пальців рук надали експерту для проведення експертизи, та незрозуміло, звідки ще взялися сліди пальців рук. Сторона обвинувачення в судовому засіданні не змогла надати відповідь на вказане питання. Крім того, фото до вказаного протоколу складені не тією особою.
Відповідно до ч.5 ст.237 КПК України, усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування.
З фактичних даних зазначених у протоколі огляду від 02.03.2020 року за місцем проживання потерпілої судом встановлено, що у графах цього протоколу «під час огляду виявлено» та «виявлене під час огляду вилучено» зазначено лише, що було виявлено та вилучено один слід фактури матеріалу, три сліди пальців рук, гіпсовий зліпок сліду підошви взуття, речовина біологічного походження прозорого кольору (а.с.128 т.2). І жодних даних щодо поміщення виявлених і вилучених речей у спеціальний пакет з подальшим опечатуванням, та зазначенням їх ідентифікуючих ознак, вказаний протокол не містить.
Згідно ч.1, ч.2 ст. 104 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.
При цьому, заключна частина протоколу повинна містити відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації (згідно п.3 ч.3 ст.104 КПК України).
Відповідно до положень ст.105 КПК України, особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. Додатками до протоколу можуть бути, в т.ч., фототаблиці, схеми, зліпки, носії комп`ютерних даних та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.
З вказаних норм кримінального процесуального законодавства слідує, що дійсно, додаток до протоколу долучається особою, яка проводила процесуальну дію, тобто слідчим, а також додаток повинен бути засвідчений підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. В даному випадку, додаток до вказаного протоколу слідчої дії у вигляді ілюстрованої фототаблиці складений і підписаний лише інспектором-криміналістом слідчого відділу, а не всіма передбаченими законом особами.
За вищенаведених обставин суд визнає протокол огляду місця події від 02.03.2020 року за місцем проживання потерпілої – неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст. 84 КПК України.
- ухвала слідчого судді від 04.03.2020 року про накладення арешту на речові докази, постанова слідчого від 02.03.2020 року про визнання речовими доказами та квитанція – долучені до матеріалів справи не є доказами в розумінні ст.84 КК України, проте носять інформативний характер та додатково підтверджують відомості внесені до протоколу слідчої дії, а саме, що з місця події (у будинку потерпілої) було вилучено речові докази, а саме: один слід фактури матеріалу, три сліди пальців рук, гіпсовий зліпок сліду підошви взуття, марлевий тампон із речовиною біологічного походження прозорого кольору, картонну коробка від мобільного телефону APPLE iPhone 7, blek, 32 Gb, imei: НОМЕР_1 (а.с.137-139 т.2), із зазначенням місця їх зберігання;
- протокол огляду місця події від 02.03.2020 року з CD-R диском, в якому зазначено, що при огляді автомобіля марки «Фольксваген пасат» р.н. НОМЕР_2 , який зі слів обвинуваченого ОСОБА_6 , належить його дружині та яким він користується, розташованого на прибудинковій території багатоповерхового будинку по АДРЕСА_5 , – в салоні автомобіля (в т.ч. бардачку) було виявлено та вилучено сумочку фірми «Адідас», у якій виявлено накидний ключ «19», тканинні чорні рукавиці, ліхтарик, маска на обличчя і голову, відеореєстратор марки «Тоmai», флеш карта пам?яті із маркуванням «8Gb», грошові кошти у сумі 10 000 грн. (а.с.141-146 т.2).
Щодо вказаної слідчої дії та фактичних даних зазначених у вказаному протоколі, захисник звернув увагу суду на те, що вилучені в ході вказаного огляду місця події речі, жодним чином не доводять причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного злочину. Зокрема, зазначив, що відеореєстратор, ключ, балаклава, грошові кошти, рукавиці, ліхтар, – не підтверджують причетність ОСОБА_6 до крадіжки 02.03.2020 року, оскільки щодо вилучених грошових коштів не встановлено, що це кошти викрадені у потерпілої чи їх еквівалент у гривні, балонний ключ можна знайти у багатьох водіїв у автомобілі, матерчаті рукавиці є виробом масового виробництва та є у загальному доступі (продажі), ліхтар та реєстратор взагалі не мають відношення до кримінального правопорушення. Щодо матерчатої маски (балаклави), то зазначив, що вказаним автомобілем користувались інші люди і використовували в різних цілях, тому будь-хто з них міг її залишити в автомобілі, а навіть якщо припустити, що це його маска, то немає доказів в яких цілях її використовував і якщо так, то чи використовував її при вчиненні саме вказаного злочину. 
Слова захисника заслуговують на увагу з тих підстав, що згідно висновків відповідних експертиз, які будуть описані судом нижче, прямо не ідентифіковано використання вказаних речей обвинуваченим ОСОБА_6 при вчиненні конкретно цього злочину. 
Оглянутий у судовому засіданні CD-R диск містить три відео файли, при перегляді яких судом встановлено повну відео фіксацію огляду/обшуку автомобіля марки «Фольксваген пасат» р.н. НОМЕР_2 та поверхневого огляду обвинуваченого ОСОБА_6 , в ході яких було виявлено та вилучено: відеореєстратор, ключ, балаклаву, грошові кошти в сумі 10000 грн., рукавиці, ліхтар. 
Також було оглянуто взуття обвинуваченого та зафіксовано на камеру рисунок протектора його кросівок, який складався з довгих похилих ліній вздовж підошви. Крім цього, було зафіксовано на відео опечатування в конверт грошових коштів в сумі 10000 грн. (а.с.146 т.2).
- ухвали слідчого судді від 04.03.2020 року про дозвіл на обшук та накладення арешту на речові докази, постанова слідчого від 02.03.2020 року про визнання речовими доказами та квитанції, – долучені до матеріалів справи, не є доказами в розумінні ст.84 КК України, і лише додатково підтверджують відомості внесені до протоколу слідчої дії, а саме, що з місця події під час обшуку автомобіля марки «Фольксваген пасат» р.н. НОМЕР_2 , було вилучено речові докази, а саме: грошові кошти у сумі 10 000 грн., які було упаковано в паперовий конверт, пару тканинних чорних рукавиць, ліхтарик, маску на обличчя і голову, флеш карту USB «8Gb», відеореєстратор, накидний ключ на «19», із зазначенням місця їх зберігання (а.с.147-152 т.2);
- протокол обшуку від 26.03.2020 року з CD-R диском, в якому зазначено, що при обшуку автомобіля марки «Фольксваген пасат» р.н. НОМЕР_2 , який припаркований в с. Смодна, Косівського району, неподалік ринку – речей (викрадених речей та знаряддя вчинення кримінального правопорушення) вказаних в ухвалі (ухвала слідчого судді від 03.03.2020 а.с.153-154 т.2) та заборонених речей – не виявлено (а.с.155-159 т.2). Проте, при обшуку вилучено вказаний автомобіль, який постановою слідчого від 27.03.2020 року визнаний речовим доказом, а ухвалою слідчого судді від 27.03.2020 року на нього накладено арешт (а.с.160-161 т.2);
Таким чином, судом встановлено, що при повторному обшуку автомобіля, яким користувався обвинувачений ОСОБА_6 , проведеного 26.03.2020 року - викрадених речей та знаряддя вчинення кримінального правопорушення виявлено не було. 
- ухвала слідчого судді від 03.03.2020 року про дозвіл на обшук автомобіля марки «Фольксваген пасат» р.н. НОМЕР_2 , з подальшим його вилученням, постанова слідчого від 27.03.2020 року про визнання його речовим доказом та ухвала слідчого судді від 27.03.2020 року про накладення арешту на автомобіль, – не є доказами в розумінні ст.84 КК України, і лише додатково підтверджують відомості внесені до протоколу слідчої дії (а.с.153-154, 160-161 т.2);
- рапорт о/у Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області про встановлення камер відео нагляду по маршруту м. Косів – м. Коломия та вилучення з них відеоматеріалів для здійснення аналізу (а.с.165 т.2); 
- копія довідки по факту вчинення крадіжки грошових коштів та ювелірних виробів із будинку ОСОБА_8 з фотокопіями огляду місця події та відомості про вилучені речі та предмети, результатами радіорозвідки, подвірного обходу, аналізу камер відео нагляду, хронологією руху підозрілого автомобіля марки «Фольксваген пасат» р.н. НОМЕР_2 , в якій крім іншого, вказано маршрут руху вищевказаного автомобіля в час з 05:00 год. по 12:00 год. 02.03.2020 року (а.с.166-178 т.2); 
- ухвала слідчого судді від 11.06.2020 року про скасування арешту на автомобіль марки Volkswagen passat» р.н. НОМЕР_2 (а.с.179-180 т.2); 
- копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen passat» р.н. НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 згідно якого власником вказаного автомобіля є ОСОБА_23 , жителька АДРЕСА_1 (а.с.181 т.2);
- рапорт о/у Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області щодо встановлення хронології руху транспортного засобу «Volkswagen passat» р.н. НОМЕР_2 (а.с.184-188 т.2); 
- довідка видана приватним підприємцем ОСОБА_24 про те, що станом на 02.03.2020 року вартість одного граму золота 585 проби становить 1250 грн. (а.с.189 т.2); 
- копія витягу з Єдиного державного реєстру та копія свідоцтва платника єдиного податку стосовно ОСОБА_24 (а.с.190, 191 т.2).
Суд вважає, що останні перелічені вісім письмових доказів жодним чином не доводить причетність ОСОБА_6 до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Оскільки сам по собі факт фіксації автомобіля на камерах відеоспостереження або встановлення його маршруту не доводить, що за кермом у цей час перебував саме ОСОБА_6 , або що він взагалі знаходився в салоні авто під час скоєння крадіжки. Ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук, накладення та скасування арешту є інструментами процесуального забезпечення, а не доказами вини. Такі докази, лише опосередковано підтверджують факт проведення слідчих дій, але не містять відомостей про вчинення конкретних дій саме обвинуваченим ОСОБА_6 
- висновок експерта №СЕ-19/109/8/5-734Д/20 від 05.11.2020 року дактилоскопічного дослідження трьох слідів папілярних ліній, згідно якого два сліди пальців рук максимальними розмірами 16х10 мм та 27х11 мм придатні для ідентифікації особи, а два сліди пальців рук максимальними розмірами 16х14 мм та 18х15 мм не придатні для ідентифікації особи (а.с.193-196 т.2);
Захисник в судовому засіданні звернув увагу на те, що з місця події було вилучено три сліди пальців рук, а експерту на дослідження було надано чотири такі сліди. 
При дослідженні та оцінці вказаного доказу судом встановлено, що дійсно, експертом було виявлено невідповідність наданих йому на дослідження об?єктів кількості об?єктів вказаних у описі та постанові слідчого (зворот а.с.194), і тільки два сліди пальців рук придатні для ідентифікації. Отже, вказаний висновок експерта тільки підтверджує об?єктивну можливість проведення подальшого дактилоскопічного дослідження щодо двох об?єктів (слідів пальців рук), і будь-яких конкретних висновків, які б стосувались обвинуваченого, не містить. 
Тому суд вважає, що вказаний доказ не є належним, та допустимим, а відтак не доводить причетність ОСОБА_6 до злочину, у вчиненні якого він обвинувачується
- висновок експерта №СЕ-19/109/8/3-447ТР/20 від 05.19.2020 року трасологічного дослідження сліду фактури матеріалу та двох рукавиць, згідно якого встановити придатність для ідентифікації сліду фактури та сліду двох рукавиць неможливо в зв?язку із тим, що в ході порівняльного дослідження встановлено збіг тільки за загальними ознаками (а.с.198-204 т.2) та - висновок експерта №2427/20-28 від 16.11.2020 року судово-трасологічного дослідження сліду взуття (паперовий конверт із гіпсовим зліпком підошви взуття), згідно якого експертом зроблено висновок, що наданий на дослідження слід підошви взуття зафіксований в гіпсовому зліпку та вилучений під час проведення огляду місця події від 02.03.2020 року за адресою АДРЕСА_2 – придатний для ідентифікації (а.с.206-207 т.2).
Обидва висновки експертів на переконання суду не доводять причетність ОСОБА_6 до злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, оскільки при дослідженні сліду фактури матеріалу та двох рукавиць експертом встановлено тільки збіг за загальними ознаками, а слід взуття який досліджувався тільки щодо придатності для ідентифікації. При цьому, з фотознімку, що міститься у висновку експерта судом встановлено зовнішній вигляд рисунку протектора підошви вилученого з місця події сліду взуття, яких не співпадає з рисунком взуття продемонстрованого при відео фіксації поверхневого огляду обвинуваченого ОСОБА_6 проведеного в день вчинення злочину, 02.03.2020 року (що описано вище).
- ухвали слідчих суддів щодо тимчасового доступу до інформації мобільного зв?язку від 08.12.2020, щодо проведення обшуку від 22.04.2021, щодо арешту майна від 07.05.2021, та щодо доступу до матеріалів кримінального провадження від 13.05.2021 (а.с.208-2018 т.2) та копія протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 13.05.2021 року, щодо надання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №12020090190000087 від 02.03.2020 року з описом вилучених речей і документів, серед яких кросівки які видав ОСОБА_6 чорного кольору фірми «Адідас» (а.с.219-220 т.2);– не є доказами в розумінні ст. 84 КК України. Такі ухвали суду лише створюють процесуальні умови для отримання доказів, але самі по собі не фіксують жодних обставин вчинення крадіжки. 
- висновок експерта №СЕ-19/109-21/2196-БД від 26.03.2021 року молекулярно-генетичного дослідження змиву речовини світлого кольору, згідно якого у наданому на дослідження змиві встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) клітин, виявлених у змиві (об?єкт №1), які належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі (а.с.222-228 т.2);
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 05.04.2021 року щодо надання тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження №12018090190000336 від 01.09.2018 року з описом вилучених речей і документів, серед яких крім іншого, копія постанови про отримання біологічних зразків для проведення експертизи у ОСОБА_6 (а.с.232-234, 235-236 т.2);
- протокол отримання зразків для експертизи від 22.01.2019 року щодо відібрання у ОСОБА_6 зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи (а.с.237-238 т.2);
Суд критично оцінює протокол відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 25.05.2021 року, оскільки згідно фактичних даних зазначених у протоколі, ОСОБА_6 добровільно надав зразок букального епітелію (слини з ротової порожнини). Однак, в судовому засіданні добровільність такого надання зразків ДНК обвинувачений ОСОБА_6 заперечив, а з самого протоколу судом встановлено, що обвинувачений від підпису протоколу відмовився. Окрім цього, понятими у вказаному протоколі зазначені особи за адресою – АДРЕСА_6 , яка є адресою установи попереднього ув?язнення (СІЗО 12), де якраз тоді під вартою утримувався обвинувачений. 
- висновок експерта №10/248 від 24.06.2019 року молекулярно-генетичного дослідження купюри номіналом 20 доларів США та зразків букального епітелію ОСОБА_6 і іншої особи, в рамках кримінального провадження №12018090190000336 від 01.09.2018 року, згідно якого експертом встановлено та наведено генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_6 , а також встановлено, що генетичні ознаки клітин у змивах з поверхонь купюри номіналом 20 доларів США є непридатними для ідентифікації (а.с.242-249 т.2);
- висновок експерта №СЕ-19/109-21/3706-БД від 12.04.2021 року молекулярно-генетичного дослідження згідно наданих експерту копії висновку №СЕ-19/109-21/2196-БД від 26.03.2021 року (молекулярно-генетичного дослідження змиву речовини світлого кольору) та копії висновку експерта №10/248 від 26.06.2019 року (в якому встановлено та наведено генетичні ознаки букального епітелію ОСОБА_6 ), згідно якого генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_6 (об?єкт №3) збігаються з генетичними ознаками клітин, виявлених у змиві (об?єкт №1) (а.с.3-6 т.3);
- протокол відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 25.05.2021 року з додатком (відеозапис на цифровому носії), а саме відібрання зразків букального епітелію з ротової порожнини у підозрюваного ОСОБА_6 , які постановою слідчого від 25.05.2021 року визнані речовими доказами (а.с.69-72 т.3);
- висновок експерта №СЕ-19/109-21/5693-БД від 07.06.2021 року біологічного дослідження зразка букального епітелію ОСОБА_6 та копії висновку експерта №СЕ-19/109-21/2196-БД від 26.03.2021 року (молекулярно-генетичного дослідження змиву речовини світлого кольору), згідно якого експертом встановлено збіг генетичних ознак клітин виявлених у змиві з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 (а.с.75-83 т.3).
Підсумовуючи вищевказані докази, суд констатує той факт, що процесуальне рішення про відібрання біологічних зразків та протоколи відібрання таких зразків не є самостійним доказом у кримінальному провадженні відповідно до ст. 84 та ст. 99 КПК. 
У протоколі огляду місця події від 02.03.2020 року, який суд вище визнав недопустим доказом, відсутні дані про поміщення вилученого марлевого тампона («речовини прозорого кольору») у спецпакети, його опечатування та ідентифікацію. Це унеможливлює перевірку того, чи дійсно на експертизу потрапив саме той об`єкт, який був вилучений у будинку. Існує суттєва розбіжність між первинним описом об`єкта який був вилучений з будинку в ході огляду місця події та тим, що досліджував експерт (у протоколі огляду зафіксовано «речовину прозорого кольору, а у висновку експертизи №СЕ-19/109-21/2196-БД досліджувався «змив речовини світлого кольору». Сторона обвинувачення намагається підтвердити вину, використовуючи результати ДНК-профілю ОСОБА_6 , отримані в межах іншого кримінального провадження ще у 2018-2019 роках. Водночас, висновок №СЕ-19/109-21/3706-БД базується на порівнянні з копіями старих висновків, а не на безпосередньому дослідженні біологічних зразків у даному провадженні. 
Суд констатує той факт, що із всієї сукупності письмових доказів, сам по собі факт збігу ДНК клітин ОСОБА_6 не встановлює час залишення біологічного матеріалу, не встановлює спосіб потрапляння клітин на поверхню (можливий вторинний або випадковий перенос). На переконання суду, такі обставини не підтверджують ні умислу на викрадення майна, ні самого факту проникнення з метою крадіжки, ні фізичної присутності ОСОБА_6 саме в момент вчинення правопорушення. 
Крім того, суд звертає увагу, що при дослідженні даних радіорозвідки орган досудового розслідування отримав тимчасові доступи до ряду мобільних телефонів, однак після затримання ОСОБА_6 із наявних доказів не вбачається що надавався тимчасовий доступ до номера мобільного телефону ОСОБА_25 , що дозволило б в подальшому зафіксувати/підтвердити факт перебування ОСОБА_6 на місці вчинення кримінального правопорушення.
Мотиви і оцінки суду за наслідками перевірки доказів і обставин висунутого обвинувачення та встановлених судом обставин.
Аналіз досліджених доказів переконав суд у тому, що докази, надані стороною обвинувачення і перевірені в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому діянні.
Оцінюючи досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості і достовірності та з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, суд дійшов таких висновків.
За змістом положень ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого (ч.1 ст.92 КПК України).
Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі ст.17 КПК України, усталеною практикою Європейського суду з прав людини (зокрема і рішення у справі «Кобець проти України») особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Із вищевказаного можна зробити висновок, що дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у скоєнні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Дане питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного суду України з питань судового розгляду кримінальних справи і постановлення вироку» звернуто увагу на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість особи, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного та коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Саундерс проти Сполученого Королівства» вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Лише таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого - воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Положення ст. 17 КПК України вказують, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає безумовно встановленою подію злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднане з проникненням у житло, однак, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, беручи до уваги, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено та судом, не встановлено що саме обвинувачений ОСОБА_6 вчинив даний злочин, а тому суд приходить до переконання про необхідність виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене саме обвинуваченим ОСОБА_6 .
Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення судових експертиз, слід віднести на рахунок держави, у зв?язку із виправданням обвинуваченого.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином на загальну суму 44525,28 грн., з яких 34525,28 грн. майнової шкоди та 10000 грн. моральної шкоди, відповідно до вимог ч.3.ст.129 КПК України, у зв`язку з ухваленням судом виправдувального вироку залишити без розгляду.
Скасувати арешти накладені ухвалами слідчих суддів в даному кримінальному провадженні.
Долю речових доказів (крім автомобіля марки Volkswagen Passat, НОМЕР_2 , який ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_9 від 11.06.2020 року т.2, а.с.179-180 повернуто законному володільцю) вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Згідно ухвали ІНФОРМАЦІЯ_9 від 02.07.2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 30.08.2021 року включно без визначення розміру застави. Проте, ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_10 від 12.07.2021 року, ухвалу суду першої інстанції щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу – було змінено та обрано обвинуваченому ОСОБА_6 додатковий альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 68100 грн. без зазначення строку дії застави (а.с.52-56 контрольного провадження).
Відповідно до повідомлення ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_11 » від 12.08.2021 року за № 2/3/5-3634, – 12.08.2021 року з ІНФОРМАЦІЯ_11 на підставі ухвали ІНФОРМАЦІЯ_10 від 12.07.2021 року, після внесення застави у розмірі 68100 грн. був звільнений ув?язнений ОСОБА_6 (а.с.82 том 1). 
Заходи забезпечення кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді застави у розмірі 68100 грн., після внесення якої 12.08.2021 його було звільнено з-під варти, залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про ухвалення виправдувального вироку, після вступу вироку в законну силу – заставу у розмірі 68 100 грн. слід повернути заставодавцю ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 17, 22, 23, 24, 83, 84, 91, 92, 94, 95, 98, 100, 337, 369-373, 376, ч.15 ст. 615 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_6  визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, у зв?язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
До вступу вироку в законну силу залишити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді застави - без зміни.
Після вступу вироку в законну силу, заставу внесену у розмірі 68 100 гривень в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження №12020090190000087 від 02 березня 2020 року – повернути заставодавцю ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП – НОМЕР_4 .
Скасувати арешти на речові докази в даному кримінальному провадженні.
Речові докази: 
- тканинні рукавиці чорного кольору, ліхтарик чорного кольору, маску на обличчя (балаклаву) сірого кольору, флеш карту USB 8 GB марки «Transcend», відеореєстратор марки «Xiaomi», металевий балонний ключ 19 мм, та грошові кошти в сумі 10 000 гривень – повернути законному володільцю.
Судові витрати у кримінальному провадженні віднести за рахунок держави.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної злочином на загальну суму 44 525,28 гривень - залишити без розгляду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Косівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя           ОСОБА_1