ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1259/26	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка, 29)

секретар судового засідання (за доручення головуючої судді): Романенко Д.С.;
за участю представників сторін:
від Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" – Чабан І.А.;
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 про забезпечення позову 
по справі №916/1259/26
за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ"
про стягнення 12 743 493,98 грн,
(суддя першої інстанції: Найфлейш В.Д., дата та місце прийняття ухвали: 08.05.2026, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29), 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" (далі – Відповідач, Апелянт) з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 12 743 493,98 грн за Договором про організацію та забезпечення експлуатації об`єктів портової інфраструктури №17/д від 14.02.2025.
07.05.2026 Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, а також накласти арешт на все майно (рухоме та нерухоме майно) Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ", інформація про яке буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову; вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на здійснення відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить Відповідачу; вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони державним реєстраторам будь-яких органів (органів місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих Міністерством юстиції України підприємств), а також державним і приватним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, на вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з усім рухомим та нерухомим майном, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ".
Заява вмотивована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" ухиляється від виконання своїх обов`язків, передбачених Договором №17/д від 14.02.2025. Відповідно до листа Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" №26/08 від 03.03.2026, доданого до позовної заяви, заборгованість в розмірі 11 516 020, 73 грн та штрафу на суму 905407, 16 грн визнано Відповідачем у повному обсязі та гарантовано її сплату до 31.06.2026 за наступним графіком погашення: березень 2026 року - 3 838 573,58 грн, квітень 2026 року - 3 838 573,58 грн, травень 2026 року - 3 838 573,58 грн., червень 2026 року - 905 407, 16 грн. 
Водночас, станом на дату звернення із заявою про забезпечення позову жодного платежу за запропонованим графіком на рахунок Позивача не надходило. Оскільки розрахунки з Позивачем на теперішній час не проводяться та в разі перерахування Відповідачем всіх коштів з поточних рахунків, здійснення розрахунків з Позивачем значно ускладниться та фактично унеможливиться виконання рішення суду у разі задоволення позову. Позивачем не виявлено за Товариством з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" нерухомого майна, встановлено лише наявність права користування (сервітут), права оренди земельної ділянки, згідно з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 у даній справі заяву Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про забезпечення позову за вх.№2-900/26 від 07.05.2026 по справі №916/1259/26 задоволено в повному обсязі; на період розгляду справи вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову; вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, інформація про яке буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову; вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на здійснення відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн; вжито заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони державним реєстраторам будь-яких органів (органів місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих Міністерством юстиції України підприємств), а також державним і приватним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, на вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з усім рухомим та нерухомим майном, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн.
Суд у своїй ухвалі дійшов висновку, що заявником доведено належними доказами, що існують об`єктивні ризики неможливості виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог, а тому, за висновком суду, застосування заходів забезпечення позову, обраних Позивачем, безпосередньо пов`язані із предметом позову, а тому суд задовольнив заяву.
Як зазначив суд, приймаючи до уваги, що вказані заходи до забезпечення позову застосовується виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, суд дійшов висновку, що вжиття саме таких заходів забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними позовним вимогам та жодним чином не призводять до порушення прав та законних інтересів Відповідача, натомість, забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.
Суд також зазначив про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. 
Не погоджуючись з такою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі № 916/1259/26 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про забезпечення позову.
Апелянт вважає, що Позивачем не доведено, що Відповідач вживає будь-які дії направлені на ухилення від виконання зобов`язання або на приховування свого майна, його відчуження тощо; вжитими Господарським судом Одеської області заходами забезпечення позову було порушено баланс інтересів сторін та, фактично, заблоковано діяльність Відповідача, оскільки в межах суми позовних вимог було арештоване майно та грошові кошти ТОВ “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на суму 12 743 493,98 грн.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Натомість, як зазначає Апелянт, до заяви про забезпечення позову Позивачем не додано жодних доказів на підтвердження вчинення Відповідачем будь-яких дій спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання.
До того ж, в ухвалі Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі №916/1259/26 містяться саме лише посилання на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення, без наведення відповідного обґрунтування, що не було достатньою підставою для накладення арешту на майно та грошові кошти ТОВ “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ", в межах ціни позову.
Апелянт стверджує, що факт ухилення Відповідача від виконання зобов`язань передбачених Договором № 17/д від 14.02.2025 укладеним між Позивачем та Відповідачем не може бути підставою для забезпечення позову, а невиконання зобов`язань Відповідачем є предметом спору, що потребує доведення, а тому таке твердження Позивача, не є безспірними.
На переконання Скаржника, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції заблоковано повністю всі рахунки Відповідача, у тому числі, із спеціальним режимом використання. Тобто Відповідач позбавлений можливості у тому числі сплачувати заробітну плату, лікарняні листи, податки.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху.
25.05.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" про усунення недоліків, допущених в апеляційній скарзі, до якої апелянтом надано докази сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі №916/1259/26; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; призначено розгляд справи №916/1259/26 на 15.06.2026 року о 12-30 год.; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали оскарження ухвали від 08.05.2026 по справі №916/1259/26.
02.06.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали від 08.05.2026 по справі №916/1259/26.
04.06.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Як зазначає у відзиві Позивач, оскільки Відповідач продовжує здійснювати господарську діяльність, він може наразі вільно витрачати кошти на власний розсуд. При цьому, розрахунки з Позивачем на теперішній час не проводяться та вразі перерахування Відповідачем всіх коштів з поточних рахунків, здійснення розрахунків з Позивачем значно ускладниться та фактично унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Беручи до уваги те, що ТОВ “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" ухиляється від виконання своїх обов`язків передбачених Договором, а також відсутність інформації щодо наявності майна у ТОВ “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ", то невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та грошові в межах суми позову, що належать Відповідачу, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позову.
15.06.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Апелянта.
15.06.2026 у судове засідання з`явився представник Позивача, який підтримав доводи, викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу. Представник Відповідача у судова засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасників справи, враховуючи наявне в матеріалах справи клопотання Апелянта про розгляд справи без його участі, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представника Апелянта, який не з`явились у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч.1,2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову; накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, інформація про яке буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову; встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на здійснення відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн; встановлення заборони державним реєстраторам будь-яких органів (органів місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих Міністерством юстиції України підприємств), а також державним і приватним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, на вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з усім рухомим та нерухомим майном, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн.
Як зазначалось раніше, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" (далі – Відповідач, Апелянт) з вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 12 743 493,98 грн за Договором про організацію та забезпечення експлуатації об`єктів портової інфраструктури №17/д від 14.02.2025.
07.05.2026 Позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, а також накласти арешт на все майно (рухоме та нерухоме майно) Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ", інформація про яке буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову; вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на здійснення відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить Відповідачу; вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення заборони державним реєстраторам будь-яких органів (органів місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих Міністерством юстиції України підприємств), а також державним і приватним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, на вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з усім рухомим та нерухомим майном, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ".
Ухвалою суду першої інстанції таку заяву було задоволено в повному обсязі. Суд дійшов висновку, що вжиття заявлених заходів забезпечення позову є обґрунтованими, адекватними позовним вимогам та жодним чином не призводять до порушення прав та законних інтересів Відповідача, натомість, забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.
Разом з тим, судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
За приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", статті 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №905/491/19).
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів Позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.
Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За правилами цієї статті заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.
Отже, забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів Відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог Позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів Позивача від можливих недобросовісних дій із боку Відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити Позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах другій, п`ятій, шостій та сьомій статті 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд – це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено у низці постанов останнього, зокрема, від 24.10.2022 у справі №916/950/22 та від 15.05.2019 у справі №910/688/13.
З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття або відмова у застосування останніх знаходяться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.
Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною Відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно Відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Як зазначалось раніше, згідно зі ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті Відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.
Згідно з ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Відповідно до частини першої статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.
Положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 Господарського процесуального кодексу України як гарантії ефективності задоволення вимог Позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони Відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.08.2019 у справі №910/16586/18).
Заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання Відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, Позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими Позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони Відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 17.08.2021 у справі №914/649/20, від 16.05.2023 у справі №910/2281/22).
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими Позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.08.2019 у справі №922/599/19).
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).
Колегія суддів зазначає, що предметом позову у даній справі є вимоги майнового характеру про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості у розмірі 12743493,98 грн за Договором про організацію та забезпечення експлуатації об`єктів портової інфраструктури №17/д від 14.02.2025.
Відтак, враховуючи предмет та підстави заявленого позову майнового характеру, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі за позовом про стягнення грошових коштів у загальній сумі 12743493,98 грн, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Товариство з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" необхідну суму грошових коштів. 
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у Відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.08.2019 у справі №910/4491/19.
Вирішуючи питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів зауважує, що суд повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав Позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого рішення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частини третя статті 13 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у п. 23 постанови від 03.03.2023 у справі №905/448/22 звернув увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість Відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права Відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Крім того, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 07.04.2023 у справі №910/8671/22, від 20.04.2023 у справі №914/3316/22, від 27.04.2023 у справі №916/3686/22, від 09.06.2023 у справі №37з-23.
Також, оскільки в силу положень статті 192 Цивільного кодексу України гроші є платіжним засобом, то Відповідач може в будь-який момент розрахуватись коштами і доведення Позивачем доказами такого його права і, відповідно, можливості не вимагається. 
За таких обставин, з урахуванням того, що предметом позову у даній справі є майнова вимога про стягнення грошових коштів у сумі 12743493,98 грн, заявлені заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідача відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, оскільки можливість Відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною. Судом також враховується, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення коштів (у разі задоволення позовних вимог) прямо залежить від тієї обставини, чи матиме Відповідач необхідну суму грошових коштів. 
Водночас, судова колегія вважає помилковими висновки суду щодо необхідності накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, оскільки хоча Відповідачем і не надано належних та допустимих доказів неспівмірності заходів забезпечення з предметом спору, проте, зважаючи на баланс інтересів сторін, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити заяву наклавши арешт на рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн., інформація про яке буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів, у разі їх недостатності.
Судова колегія зауважує, що накладення арешту на грошові кошти Відповідача у межах ціни позову та на нерухоме майно лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих коштів у разі їх недостатності, полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.
При цьому, арешт майна, який накладається судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову у випадку недостатності у Відповідача коштів на погашення боргу.
Колегія суддів звертає увагу, що обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вимог.
Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватися із Позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.
Поряд з цим, заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 910/12404/21).
Судовою колегією встановлено, що у заявлений Позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідача в межах суми спору, що є предметом стягнення у справі №916/1259/26, законні права Відповідача не порушуються.
Арешт на грошові кошти, який накладається судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті подальше звернення стягнення на них в разі задоволення позову.
Відповідний спосіб забезпечення позову не порушує балансу інтересів сторін, а є законним тимчасовим заходом до результатів вирішення спору, спрямованим на забезпечення гарантії виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Таким чином, у даному випадку, застосування судом обраного заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів заявника.
Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.05.2004 року у справі “Продан проти Молдови” Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.
Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав Позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає позиції Європейського суду зазначеній вище.
Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав Позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає позиції Європейського суду зазначеній вище.
Колегія суддів констатує, що вищевикладені обставини в сукупності достатньо обґрунтовано підтверджують припущення заявника про наявність обставин, що можуть утруднити захист прав заявника за наслідками подання позову, що унеможливить досягнення його мети звернення з таким позовом до суду - захисту порушених прав і інтересів позивача.
Також, дані висновки колегії суддів відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 07.04.2025 у справі №915/1386/24, (в якій Верховний Суд погодився з тим, що вжиття заходів забезпечення позову (про стягнення заборгованості, шляхом накладення арешту на грошові кошти та на майно в межах суми позову є адекватними та обґрунтованими заходами забезпечення позову, які відповідають меті їх застосування та перебувають у безпосередньому зв`язку з предметом позову та є співмірними з заявленими Позивачем вимогами, оскільки тимчасово унеможливлять розпорядження коштами та майном, на яке накладено арешт, і водночас спрямовані на запобігання ймовірним порушенням прав Позивача, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін до вирішення спору по суті).
З огляду на вищевикладене судова колегія відхиляє доводи Скаржника щодо ненадання Позивачем доказів на підтвердження вимоги про накладення арешту на грошові кошти та майно. До того ж внаслідок арешту такі кошти та майно залишаються у власності Відповідача, проте знерухомлюються з метою недопущення їх виведення з рахунків боржника (відчуження) й уникнення виконання ним судового рішення у майбутньому. Крім того, такий захід скасовується у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову.
Судова колегія звертає увагу, що саме Відповідач має можливість повно доводити наведені обставини, зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках, зазначити про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо, що може свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Водночас, Відповідач не спростував наведені Позивачем аргументи щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не зазначив про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо.
Відповідачем наразі не доведено недоцільності чи неспівмірності означених заходів забезпечення позову, що такі заходи забезпечення позову створюють або можуть створити перешкоди господарській діяльності Товариства, а також не спростовано обставини ймовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття таких заходів забезпечення позову.
Колегія суддів звертає увагу, що доводи Апелянта не підтверджують наявність у Товариства на рахунках достатньої кількості грошових коштів, що могло б достеменно свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в майбутньому, в разі задоволення позову.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 зазначив, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості задоволення заяви Позивача про забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідача.
При цьому, судова колегія відхиляє доводи Апелянта, що у зв`язку з накладенням арешту на грошові кошти, Відповідач буде позбавлений можливості у тому числі сплачувати заробітну плату, лікарняні листи, податки, з огляду на наступне.
В силу приписів ст. 48, 59 Закону України “Про виконавче провадження” рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби (аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19).
Отже, накладення арешту на грошові кошти Відповідача, у межах суми заявлених позовних вимог, не спричинить неможливість сплати Товариством заробітної плати, податків, зборів і обов`язкових платежів.
Наведене, відповідно, спростовує твердження Апелянта про те, що вжитті судом першої інстанції заходи забезпечення позову унеможливлюють сплату заробітної плати працівникам підприємства.
Накладення арешту на кошти у межах спірної суми, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки надасть можливість виконати рішення, у разі задоволення позову, та не призведе до втручання у господарську діяльність Відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо користування цими коштами задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.
За даних обставин, беручи до уваги наявність зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог та співмірність вказаних заходів забезпечення позову і предмету позову, а також відповідність обраного заходу забезпечення позову ст. 136-137 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та правомірними висновки суду про необхідність вжиття таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на грошову кошти та майно Відповідача в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн.
Колегія суддів також зазначає, що у відповідності до приписів ст. 143 Господарського процесуального кодексу України Відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідною заявою про зміну вжитих заходів забезпечення позову на інший або в порядку ст. 145 Господарського процесуального кодексу України з заявою про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, із наданням відповідних доказів на підтвердження необхідності та можливості вчинення таких дій судом.
Щодо доводів Апелянта про незгоду з ухвалою суду першої інстанції в частині встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на здійснення відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн; встановлення заборони державним реєстраторам будь-яких органів (органів місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих Міністерством юстиції України підприємств), а також державним і приватним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, на вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з усім рухомим та нерухомим майном, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, колегія суддів зазначає наступне.
Оцінюючи вказані заходи забезпечення позову, судова колегія вважає їх такими, що не відповідають критеріям належності, співмірності та адекватності (пропорційності) заявленим позовним вимогам.
Більш того, судова колегія звертає увагу, що судом першої інстанції вже застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно Відповідача. При цьому, арешт майна за своєю правовою природою є тимчасовим обмеженням, яке повністю блокує можливість розпоряджатися цим майном з метою його збереження. 
З огляду на наведене, судова колегія вважає безпідставним та таким, що не відповідає критеріям співмірності та адекватності запропонований Позивачем захід забезпечення позову у вигляді встановлення заборони Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на здійснення відчуження всього рухомого та нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, а також заборони державним реєстраторам будь-яких органів (органів місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих Міністерством юстиції України підприємств), а також державним і приватним нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, на вчинення реєстраційних дій, пов`язаних з усім рухомим та нерухомим майном, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн.
За таких обставин, одночасне застосування арешту майна та додаткове встановлення самостійних заборон на його відчуження й вчинення реєстраційних дій щодо одного й того самого майна та в межах тієї ж суми стягнення є правовим дублюванням одного й того самого обмеження; призводить до виходу за межі розумного балансу інтересів сторін; створює для Відповідача надмірний, невиправданий тягар, що суперечить засадам справедливості та пропорційності судочинства.
Підсумовуючи вищевикладене, на переконання судової колегії, інтереси та доводи Позивача щодо можливого ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позову є належним чином забезпеченими шляхом застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в межах суми позовних вимог та майно Відповідача, у зв`язку з чим підстави для застосування означених вище засобів забезпечення позову відсутні.
З огляду на наведене, при перегляді ухвали Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі №916/1259/26, судовою колегією встановлено, що доводи апеляційної скарги знайшли часткове підтвердження, а тому така ухвала підлягає частковому скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви Позивача про забезпечення позову.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. 
Згідно із ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі №916/1259/26 частковому скасуванню, а заява Позивача частковому задоволенню з огляду на викладене вище. 
Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають розподілу під час вирішення спору по суті, а оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги спір у справі №916/1259/26 не вирішено, розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги є передчасним.
Керуючись ст. 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1) Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі №916/1259/26 задовольнити частково.
2) Ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі №916/1259/26 – скасувати частково.
3) Заяву Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про забезпечення позову задовольнити частково, виклавши резолютивну частину ухвали в наступній редакції:
« 1. Заяву Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про забезпечення позову за вх.№2-900/26 від 07.05.2026 по справі №916/1259/26 – задовольнити частково.
2. На період розгляду справи вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, просп. Миру, буд.2, прим.71-Н, ЄДРПОУ 41322529) в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн, які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках, інформація про які буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову.
3. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю “Спеціалізований зерновий термінал "Чорноморськ" (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, просп. Миру, буд.2, прим.71-Н, ЄДРПОУ 41322529) в межах суми стягнення 12 743 493,98 грн., інформація про яке буде виявлена в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів, у разі їх недостатності.
4. В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.
Стягувач: ДЕРЖАВНЕ ПІДПРИЄМСТВО "МОРСЬКИЙ ТОРГОВЕЛЬНИЙ ПОРТ "ЧОРНОМОРСЬК" (68001, Одеська обл., місто Чорноморськ, ВУЛИЦЯ ПРАЦІ, будинок 6, ЄДРПОУ 01125672)
Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю “СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ “ЧОРНОМОРСЬК” (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, просп. Миру, буд.2, прим.71-Н, ЄДРПОУ 41322529)».
4) Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 08.05.2026 по справі №916/1259/26 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку в порядку та строки, передбачені статтями 287-288 ГПК України.
Дана постанова є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.
Повний текст постанови складено і підписано 17.06.2026 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош