ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2026 року
м. Київ
справа № 363/4050/25
провадження № 61-828св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд): головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач),
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури, 
на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 серпня 2025 року у складі судді Рукас О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., 
Борисової О. В., Рейнарт І. М.
у цивільній справі 
за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації (далі - позивач)
до 
відповідача ОСОБА_1 (далі - відповідачка)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське господарство (далі - третя особа), 
про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння,
ухвалив постанову про таке:
I. Вступ
1. У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки за участі третьої особи про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння.
2. Суд першої інстанції визнав неподаною та повернув позовну заяву особі, яка її подала, і його позицію підтримала апеляційна інстанція.
3. Заступник керівника Київської обласної прокуратури оскаржив ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в касаційному порядку. Підставою касаційного оскарження вказав те, що суди порушили норми процесуального правапри вирішенні питання про повернення позовної заяви. 
4. Оскаржувані судові рішення переглядаються в межах, передбачених статтею 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).
ІІ. Короткий зміст позовних вимог
5. Позов обґрунтований таким:
- рішенням Богданівської сільської ради від 03липня 2013року уприватну власність відповідачки передано земельну ділянку площею 0,2 га для житлової забудови (далі - спірна земельна ділянка);
- спірна земельна ділянка за матеріалами лісовпорядкування 2004 та 2014 року, а також відповідно до державного акта на право постійного користування землею Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ від 26 липня 
2000 року серії I- КВ № 000338 є земельною ділянкою лісогосподарського призначення державної власності, розташованою у 256 кварталі Овдієвонивського лісництва Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ, що досі перебуває у володінні постійного землекористувача в складі земельної ділянки загальною площею 14 313,7 га, оскільки жодного рішення про припинення постійного користування та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення на будь-яку іншу категорію уповноваженим суб`єктом владних повноважень не приймалося;
- вказане рішення Богданівської сільської ради прийняте з порушеннями земельного та лісового законодавства, а площа земельної ділянки лісогосподарського призначення, що незаконно вибула з володіння держави згідно з концепцією «книжкового володіння майном», становить 0,2 га.
- спірна земельна ділянка незаконно вибула з володіння держави;
- відповідачка не придбавала спірну земельну ділянку за відплатним договором, а набула її вперше на підставі рішення Богданівської сільської ради, вона знала або, проявивши розумну обачність, могла і зобов?язана була знати про те, що ліс і ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що виключає її добросовісність.
6. Враховуючи викладене, позивач просив витребувати на користь держави 
в особі Вишгородської районної державної адміністрації із незаконного володіння відповідачки земельну ділянку з кадастровим номером 3221880802:15:001:0714, площею 0,2 га.
ІII. Короткий зміст судових рішень 
7. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 серпня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 
від 24 листопада 2025 року, позовну заяву визнано неподаною та повернено особі, яка її подала. 
8. Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з такого:
- предметом спору є витребування земельної ділянки, право на яку зареєстровано за відповідачкою у передбаченому законом порядку, а отже, 
у випадку прийняття судом рішення про витребування спірної земельної ділянки у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним, суд буде зобов`язаний здійснити, передбачені частиною п`ятою статті 390 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) дії щодо забезпечення права відповідача на отримання компенсації вартості земельної ділянки;
- прокурор, який звернувся до суду із цим позовом для вирішення віндикаційного спору, був зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна станом на дату подання позовної заяви та сплатити судовий збір, визначаючи його розмір з урахуванням вказаної оцінки нерухомого майна;
- прокурором не усунено недоліки щодо надання звіту про нормативно-грошову оцінку вартості земельних ділянок до позову, що позбавляє суд можливості правильно визначити розмір судового збору, який підлягає сплаті при поданні зазначеної позовної заяви за вимоги майнового характеру.
9. Апеляційний суд додатково вказав, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву з підстав не усунення позивачем її недоліків, встановлених в ухвалі суду про залишення позову без руху, щодо невнесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми у розмірі вартості спірного майна та несплати судового збору відповідно до вартості майна, діяв відповідно до норм процесуального права.
IV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
10. У касаційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.
11. Касаційна скарга мотивована таким: 
- суди неправильно застосували статтю 388, частину п`яту статті 390 ЦК, абзац 1 частини другої статті 6 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон України «Про судовий збір») та порушили частину другу статті 176, частину четверту статті177, статтю 185 ЦПК;
- безпідставною є вимога судудо прокурора здійснити оцінку вартості спірної землі згідно з Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні») як земель житлової та громадської забудови, а не як земель лісогосподарського призначення, оскільки позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння свідчить про її майновий характер;
- площа земельної ділянки лісогосподарського призначення, що незаконно вибула з володіння держави, становить 0,2 га. Виходячи з нормативної грошової оцінки земель лісогосподарського призначення, за інформацією Держгеокадастру, вартість 1 га земель даної категорії становить 7 946 грн, відповідно, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 1 589 грн, що є ціною позову;
- спірна земельна ділянка відведена за рахунок земель лісогосподарського призначення, а не за рахунок земель житлової та громадської забудови та вилучення цих земель з постійного користування лісового господарства, так як і зміна цільового призначення земель не проводилась, що також обґрунтовано в позовній заяві;
- у позові обрахунок ціни позову проведено як за землі лісогосподарського призначення, виходячи з усереднених показників нормативної грошової оцінки земель лісогосподарського призначення за 1 га;
- у випадку проведення оцінки вартості майна згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка буде проведена як щодо земель житлової та громадської забудови, а не як щодо земель лісогосподарського призначення, однак за позовом витребовуються з незаконного володіння саме землі лісогосподарського призначення;
- з урахуванням частини другої статті 176 ЦПК, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд, з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи;
- Законом України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» доповнено частиною 5 статтю 390 ЦК, відповідно до якої механізм компенсації вартості майна, яке незаконно вибуло з володіння держави чи територіальної громади застосовується виключно у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач, якою відповідачка не є;
- суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права про обов`язок попереднього внесення на депозитний рахунок суду вартості майна за позовами про витребування майна, викладених у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 127/8274/24, від 01 грудня 2025 року у справі № 354/419/25, 
від 10 грудня 2025 року у справі № 354/1754/24, від10 грудня 2025 року 
у справі № 354/417/25.
V. Рух справи в суді касаційної інстанції
12. 14 січня 2026 року прокурор звернувся із касаційною скаргою.
13. Ухвалою від 04 лютого 2026 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження. 
14. 16 березня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
15. Ухвалою від 01 квітня 2026 року відмовлено прокурору у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, справу призначено до судового розгляду. 
16. Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
VI. Позиція Верховного Суду
17. Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (див. пункт 4), Верховний Суд зазначає таке.
18. В даній ситуації ключовим є питання дотримання судами норм процесуального права в питанні визнання неподаною та повернення позовної заяви.
19. Верховний Суд звертає увагу на те, що прокурорські служби більшості держав-учасниць Ради Європи мають, принаймні, певні завдання та функції за межами сфери кримінального права (див. Висновок № 3 (2008) Консультативної ради європейських прокурорів про «Роль прокуратури за межами сфери кримінального права» прийнятий ССРЕ на 3-му пленарному засіданні (Страсбург, 15 - 17 жовтня 2008 р.)
20. У всіх європейських країнах прерогативою прокуратури є кримінальне правосуддя, однак у багатьох країнах компетенція прокурорів поширюється на цивільне та адміністративне право (див. European judicial systems. Efficiency and quality of justice/ CEPEJ STUDIES No. 23).
21. За загальним правилом підтримка прокурором однієї зі сторін в некримінальному проваджені може бути, безсумнівно, виправданою за певних обставин, зокрема коли потребують захисту інтереси держави (див., наприклад, пункт 35 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Менчинська проти рф» від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02).
22. Межі повноважень прокурора передбачені як процесуальним законодавством, зокрема нормами ЦПК, так і нормами Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», наказом Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді».
23. У цій справі встановлено, що в липні 2025 року позивач звернувся з позовом про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння.
24. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року позов залишено без руху.
Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції зазначив, що не погоджується із розрахунком визначення позивачем ціни позову у розмірі 1 589 грн, оскільки вказаний розрахунок проведений всупереч приписам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та не відображає ринкової вартості майна на момент звернення до суду із позовом та не підтверджений відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи). Відсутність звіту про нормативно-грошову оцінку вартості земельної ділянки позбавляє суд можливості правильно визначити розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні зазначеної позовної заяви за вимоги майнового характеру, який підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду із вимогами про витребування земельної ділянки.
Позивачу запропоновано усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом уточнення ціни позову, сплати судового збору з урахуванням ціни позову та внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошової оцінки земельної ділянки), здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви, і додати до позову вказані документи.
25. 18 серпня 2025 року до суду надійшла заява позивача, у якій він зазначав, що механізм компенсації вартості спірного майна, яке незаконно вибуло з власності держави чи територіальної громади, застосовується у разі, якщо відповідачем за позовом прокурора є добросовісний набувач. Добросовісним набувачем майна в розумінні статті 388 ЦК є особа, яка не знала і не могла знати, що вона за відплатним договором придбала майно у особи, яка не мала права це майно відчужувати. У даному випадку добросовісність відповідачки виключається з підстав вказаних у позові. Також додав, що невнесення прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду може бути підставою для відмови у позові при установленні судом добросовісності відповідачки, як набувача спірного майна, проте, не є підставою для залишення позову без руху.
26. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 серпня 2025 року позов визнано неподаним та повернено позивачу.
27. Постановляючи ухвалупро повернення позову, суд першої інстанції посилався на те, що судовий розгляд у даній справі стосується позовних вимог про витребування земельної ділянки, право на яку зареєстровано за відповідачем у передбаченому законом порядку, а отже, у випадку прийняття судом рішення про витребування спірної земельної ділянки у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним, суд буде зобов`язаний здійснити, передбачені частиною п`ятою статті 390 ЦК, дії щодо забезпечення права відповідача на отримання компенсації вартості земельної ділянки.
28. Суд відхилив доводи прокурора про те, що невнесення прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду може бути підставою для відмови у позові при установленні судом добросовісності відповідачки як набувача спірного майна, проте не є підставою для залишення позову без руху, вказавши, що належний висновок щодо добросовісності чи недобросовісності відповідачки суд має право викласти лише у судовому рішенні, постановленому за наслідками судового розгляду, відповідно суд має вжити всіх, передбачених законом заходів, з метою захисту прав відповідача, як потенційно добросовісного набувача.
29. В такій ситуації Верховний Суд враховує, що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким, зокрема, внесені зміни до статей 388, 390, 391 ЦК та статей 177, 185, 265 ЦПК.
30. Так, статтю 390 ЦК доповнено частиною п`ятою, згідно з якою суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади. Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.
Частину четверту статті 177 ЦПК доповнено абзацом 2, відповідно до якого у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяв.
Також частину другу статті 185 ЦПК доповнено абзацом 3, згідно з яким якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.
31. Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.
32. Верховний Суд виробив сталий підхід про те, що положення частини п`ятої статті 390 ЦК поширюються на випадки подання позову про витребування майна 
у добросовісного набувача. Разом з тим у разі подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача норми частини п`ятої статті 390 ЦК не підлягають застосуванню.
Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
У разі встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК без застосування норм частини п`ятої статті 390 ЦК, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Водночас у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема, на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду (див. постанови Верховного Суду від 10 грудня 2025 року в справі № 354/417/25, 
від 10 грудня 2025 року в справі № 354/1754/24, від 04 лютого 2026 року в справі № 354/358/25, від 02 квітня 2026 року у справі № 676/47/21, від 06 березня 
2026 року у справі № 187/1157/24).
33. У цій справі прокурор, звертаючись до суду з позовом, посилався на недобросовісність набувача спірної земельної ділянки. Зокрема, вказував на належність спірної земельної ділянки до лісогосподарського призначення державної власності, що виключає можливість набуття її у приватну власність.
34. Крім того, у заяві, наданій на виконання вимог ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 11 серпня 2025 року, прокурор також зазначав, що відповідачкою у справі є недобросовісний набувач, яка була обізнана, що ліс і ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону.
35. Таким чином, оскількипрокурор обґрунтовує позовнедобросовісністю набувача земельної ділянки, тому положення частини п`ятої статті 390 ЦК доспірних правовідносин не застосовуються. Питання про добросовісність/недобросовісність набувачів суд може вирішити лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.
36. Суд першої інстанції на стадії вирішення питання про відкриття провадження фактично вдався до оцінки обраного позивачем способу захисту порушеного права, доказів, наданим ним, та встановлення наявності чи відсутності обставин, якими обґрунтовуються вимоги, що є неприпустимим.
37. Апеляційний суд, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, вказані порушення процесуального закону не усунув.
38. Врахувавши наведене та необхідність дослідження під час розгляду справи по суті обставин добросовісності/недобросовісності дій відповідачки (набувача майна), висновок суду першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, про залишення позову без руху та в подальшому його повернення, 
є помилковим.
39. За таких обставин Верховний Суд вважає, що наведені в касаційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції, 
з висновками якого погодився апеляційний суд, діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та помилково повернув заяву.
VII. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
40. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку із чим касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, що відповідає змісту статті 411 ЦПК.
41. Враховуючи, що справа направляється до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.
Із цих підстав,
керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити частково.
2. Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 20 серпня 
2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
3. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 20 серпня 2025 року та постанова Київського апеляційного суду від 24 листопада 2025 року втрачають законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко