ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 м.Дніпро 
Справа № 908/2690/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі: головуючого судді (доповідач) – Кошлі А.О.,суддів: Демчини Т.Ю., Стефанів Т.В.,
за участі:
секретаря судового засідання: Кахикало А.С.
представника відповідача (апелянта) – Верба В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 у справі №908/2690/25 (день складення повного судового рішення 26.01.2026, суддя Мірошниченко М.В.)

за первісним позовом: Концерну «Міські теплові мережі» 

до відповідача: Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» 

про стягнення 95679,80 грн.

за зустрічним позовом: Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» 

до відповідача: Концерну «Міські теплові мережі» 

про визнання договору укладеним у редакції протоколу розбіжностей

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Концерн «Міські теплові мережі» (позивач, Концерн «МТМ») звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (відповідач, апелянт, АТ «ЗФЗ») заборгованості в сумі 95 679,80 грн за послуги постачання теплової енергії, які надавались відповідачу за адресою: м. Запоріжжя, проспект Металургів, 23 у період з 01.11.2021 по 25.04.2024 на підставі типового індивідуального договору № 72201141 про надання послуги з постачання теплової енергії, укладеного сторонами 01.11.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на балансі АТ «Запорізький завод феросплавів» у спірному періоді знаходилося нежитлове приміщення № ІХ за вказаною адресою; позивач надавав послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому розташоване це приміщення; на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами було укладено публічний договір приєднання; відповідач не виконав обов`язок з оплати наданих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у заявленому розмірі.
Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» звернулося із зустрічним позовом про визнання договору № 72201141 від 01.01.2022 укладеним у редакції протоколу розбіжностей від 01.01.2022, а саме: з урахуванням запропонованої редакції пункту 51 договору: «п. 51. Цей договір набирає чинності з 01.11.2021 та діє до 30.11.2021».
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 по справі № 908/2690/25, вирішено первісний позов задовольнити: стягнути з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму 95679,80 грн. (дев`яносто п`ять тисяч шістсот сімдесят дев`ять грн. 80 коп.) заборгованості за період з 01.11.2021 по 25.04.2024 та 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.) судового збору.
У задоволенні зустрічного позову відмовлено. 
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що на балансі АТ «Запорізький завод феросплавів» у спірному періоді з 01.11.2021 по 25.04.2024 знаходилося нежитлове приміщення № ІХ за адресою: м. Запоріжжя, просп. Металургів, 23, що підтверджується листом Регіонального відділення Фонду державного майна України, дислокацією службових приміщень, довідкою головного бухгалтера АТ «ЗФЗ», інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Суд встановив, що 02.10.2021 позивач розмістив на офіційному сайті індивідуальні договори, які є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин. Суд констатував, що з 01.11.2021 сторонами укладено типовий індивідуальний договір № 72201141 про надання послуги з постачання теплової енергії. Обсяг спожитої теплової енергії визначався за показаннями вузла комерційного обліку та розподілявся відповідно до Методики, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Суд встановив, що позивач сформував рахунки на оплату за період з листопада 2021 року по серпень 2024 року на загальну суму 95 679,80 грн, а відповідач не виконав обов`язок з оплати. Заперечення відповідача про те, що з 30.11.2021 він не був користувачем спірних приміщень, суд визнав безпідставними, оскільки відповідно до акту про списання багатоквартирного будинку нежитлове приміщення ІХ площею 77,6 кв. м залишилось на балансі АТ «ЗФЗ». 
Щодо зустрічного позову суд зазначив, що на момент складення відповідачем протоколу розбіжностей (січень 2022 року) індивідуальний договір вже був укладений як публічний договір приєднання, а тому процедура врегулювання розбіжностей не підлягала застосуванню. Крім того, на момент подачі зустрічного позову приміщення було відчужено на користь іншого власника, договірні відносини між сторонами припинені, що виключає можливість визнання договору укладеним у редакції позивача за зустрічним позовом.
Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів», в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області 15.01.2026 по справі № 908/2690/25 та ухвалити нове рішення по справі № 908/2690/25 яким задовольнити зустрічну позовну заяву АТ «ЗФЗ» та відмовити Концерну «Міські теплові мережі» у задоволенні первісного позову у повному обсязі.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Апелянт зазначає, що нежитлові приміщення за адресою м. Запоріжжя, просп. Металургів, 23 використовувалися АТ «ЗФЗ» для розміщення одного з підрозділів житлово-комунального відділу для обслуговування багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного фонду АТ «ЗФЗ» у процесі приватизації. У листопаді 2021 року АТ «ЗФЗ» прийняло рішення про списання багатоквартирних будинків з власного балансу та, відповідно, скорочення у власній організаційній структурі та штатному розкладі житлово-комунального відділу. Починаючи з 30.11.2021 АТ «ЗФЗ» фактично не є користувачем спірних приміщень.
Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що з 01.11.2021 сторонами укладено типовий індивідуальний договір № 72201141 про надання послуги з постачання теплової енергії, а направлення позивачем копії договору на адресу відповідача було лише наданням паперового примірника вже укладеного договору. На думку апелянта, суд помилково ототожнив два різних документи: типовий індивідуальний договір № 72201141 від 01.11.2021, доданий до позову, та підписаний сторонами договір № 72201141 від 01.01.2022, доданий до відзиву на позов, які суттєво відрізняються за текстом та пунктами. Саме в січні 2022 року Концерн «МТМ» запропонував АТ «ЗФЗ» укласти індивідуальний договір, і цю пропозицію відповідач розцінив як оферту.
Апелянт зазначає, що пунктом 51 договору від 01.01.2022 визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом року з дати набрання чинності, а відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України сторони погодили застосування умов договору до відносин, що виникли до його укладання - з 01.11.2021. Оскільки фактично АТ «ЗФЗ» було користувачем нежитлових приміщень лише до 30.11.2021, відповідач підписав договір із протоколом розбіжностей, запропонувавши редакцію пункту 51: «Цей договір набирає чинності з 01.11.2021 року та діє до 30.11.2021 року». Підписаний з протоколом розбіжностей договір та два екземпляри протоколу розбіжностей були передані Концерну «МТМ» 11.02.2022 разом із супровідним листом № Х-ІІ-02/03. Жодної відповіді від Концерну «МТМ» отримано не було, у зв`язку з чим АТ «ЗФЗ» повторно зверталося листом від 28.04.2022 № X II-04/01. Лише 23.05.2022 було отримано відповідь Концерну «МТМ» від 17.05.2022, згідно з якою протоколи розбіжностей залишені без розгляду через відсутність копій додаткової угоди з власниками приміщень про розірвання договору оренди та актів приймання-передачі приміщень.
Посилаючись на частину 4 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», апелянт стверджує, що виконавець комунальної послуги, який отримав від споживача проект договору (змін до договору), зобов`язаний протягом 30 днів повідомити про свою відмову або надати заперечення чи протокол розбіжностей, а в разі невиконання цього обов`язку та продовження надання послуги - договір вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем. Враховуючи відсутність погодження сторонами істотних умов договору, зокрема строку його дії, апелянт вважає, що існують підстави вважати договір неукладеним або укладеним з урахуванням редакції протоколу розбіжностей від 01.01.2022.
Апелянт також зазначає, що суд не врахував при ухваленні рішення обставини щодо обов`язку здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги по нежитлових приміщеннях, які знаходяться на позабалансовому рахунку АТ «ЗФЗ». Редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII взагалі не передбачає поняття «балансоутримувач». 
Апелянт наголошує, що АТ «ЗФЗ» не є власником нежитлових приміщень за вказаною адресою - власником є держава в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, а також не є особою, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна.
Апелянт вказує, що статус балансоутримувача будинку чи нежитлового приміщення, яке перебуває в державній власності, не надає права на самостійне користування такими приміщеннями, не дає повноважень здавати їх в оренду та отримувати дохід, а також не дозволяє продати таке приміщення. Посилаючись на статті 316, 317, 318, 322 Цивільного кодексу України та статтю 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», апелянт стверджує, що обов`язок зі сплати послуг з теплопостачання мають нести або власник державного майна в особі РВ ФДМУ, або користувачі нежитлових приміщень на підставі укладених договорів оренди. Жодною нормою діючого законодавства не встановлений обов`язок балансоутримувача здійснювати оплату житлово-комунальних послуг, якщо такий балансоутримувач не здійснює права користування таким майном.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу 
Концерн «Міські теплові мережі» не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів Демчина Т.Ю., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 у справі № 908/2690/25, витребувано з Господарського суду Запорізької області справу № 908/2690/25, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
23.02.2026 матеріали справи №908/2690/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника АТ «Запорізький завод феросплавів» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, враховуючи положення статей 180, 250, 270 ГПК України, а також те, що справа № 908/2690/25 слухалася у суді першої інстанції за правилами загального позовного провадження згідно положень 180 ГПК України та те що вона не є простою в силу положення статусу відповідача по справі, як балансоутримувача державного майна.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.03.2026 клопотання Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено. Справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 у справі № 908/2690/25 (суддя Мірошниченко М.В.) призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.04.2026 об 11:00 годині.
В судовому засіданні, що відбулось 14.04.2026 представник відповідача (апелянт) вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав. 
Представник позивача у судове засідання 14.04.2026 не з`явився, відомостей про причини неявки суду не надав.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи належне повідомлення учасників провадження про дату, час і місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду оскаржуваного рішення та з огляду на те, що явка повноважених представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 14.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
На балансі Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (відповідач) у спірному періоді з 01.11.2021 по 25.04.2024 знаходилося нежитлове приміщення №ІХ за адресою: м. Запоріжжя просп. Металургів, 23, що підтверджується листом вих. №11-11-05573 від 20.12.2024 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровські, Запорізькій та Кіровоградській областях, дислокацією службових приміщень ЖКО ВАТ «ЗФЗ» на споживання тепла, розташованих у Ленінському районі міста Запоріжжя, довідкою головного бухгалтера АТ «ЗФЗ» вих. №VІ-1/37 від 30.01.2024, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №339409870 від 17.07.2023, №389689134 від 05.08.2024, з якої вбачається реєстрація 19.02.2021 права власності не це приміщення за державою в особі Фонду державного майна України, а також набуття 26.04.2024 права власності на це приміщення приватною особою.
02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. 
Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. 
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Згідно з рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.10.2021 №382 «Про початок опалювального періоду 2021 – 2022 років у м. Запоріжжя» та від 29.03.2022 №126 «Про закінчення опалювального періоду 2021 – 2022 років у м. Запоріжжя» опалювальний сезон 2021 – 2022 років у м. Запоріжжя тривав з 01.11.2021 по 31.03.2022. 
Відповідно до рішень Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.10.2022 №410 «Про початок опалювального періоду 2022 – 2023 років у м. Запоріжжя», від 27.03.2023 №186 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 24.03.2023 №184 «Про закінчення опалювального періоду 2022-2023 років у м.Запоріжжя» опалювальний період 2022 – 2023 років у м. Запоріжжя тривав з 25.11.2022 по 31.03.2023. 
Згідно з рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 09.11.2023 №665 «Про початок опалювального періоду 2023 – 2024 років у місті Запоріжжя» та від 27.03.2024 №87 «Про закінчення опалювального періоду 2023 – 2024 років у місті Запоріжжя» опалювальний період 2023 – 2024 у м. Запоріжжя тривав з 25.11.2023 по 15.04.2024.
Житловий будинок оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії про що зазначено в рахунках за надані послуги з постачання теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. 
Нежитлове приміщення відповідача не оснащене розподільним приладом обліку теплової енергії. 
Пунктом 5 договору зазначено, що виконавець (позивач) зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. 
Відповідно пункту 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (надалі Методика). 
Пунктом 34 договору вказано споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Відповідно до пункту 38 договору споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.
Відповідно до доводів позивача, між ним та відповідачем було укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, якому присвоєно № 72201141.
На виконання умов зазначеного договору позивач у період з 01 листопада 2021 року по 25 квітня 2024 року надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 95 679,80 грн. У зв`язку з наданням вказаних послуг позивачем були сформовані та направлені відповідачу відповідні рахунки на оплату:
- за листопад 2021 року – на суму 5388,07 грн.;
- за грудень 2021 року – на суму 4924,28 грн.;
- за січень 2022 року – на суму 7908,28 грн.;
- за лютий 2022 року – на суму 2910,05 грн.;
- за березень 2022 року – на суму 7591,34 грн.;
- за квітень 2022 року – на суму 915,42 грн.;
- за травень 2022 року – на суму 915,42 грн.;
- за червень 2022 року – на суму 915,42 грн.;
- за липень 2022 року – на суму 915,42 грн.;
- за серпень 2022 року – на суму 915,42 грн.;
- за вересень 2022 року – на суму 915,42 грн.;
- за жовтень 2022 року – на суму 921,42 грн.;
- за листопад 2022 року – на суму 4072,37 грн.;
- за грудень 2022 року – на суму 5838,53 грн.;
- за січень 2023 року – на суму 6917,78 грн.;
- за лютий 2023 року – на суму 5842,67 грн.;
- за березень 2023 року – на суму 4532,68 грн.;
- за квітень 2023 року – на суму 921,42 грн.;
- за травень 2023 року – на суму 921,42 грн.;
- за червень 2023 року – на суму 921,42 грн.;
- за липень 2023 року – на суму 921,42 грн.;
- за серпень 2023 року – на суму 1078,69 грн.;
- за вересень 2023 року – на суму 1056,85 грн.;
- за жовтень 2023 року – на суму 955,79 грн.;
- за листопад 2023 року – на суму 3396,20 грн.;
- за грудень 2023 року – на суму 6225,44 грн.; 
- за січень 2024 року – на суму 6799,30 грн.;
- за лютий 2024 року – на суму 5011,55 грн.;
- за березень 2024 року – на суму 4329,82 грн.;
- за квітень 2024 року – на суму 955,79 грн.;
- за травень 2024 року – на суму 955,79 грн.;
- за червень 2024 року – на суму 955,79 грн.;
- за липень 2024 року – на суму 955,79 грн.;
- серпень 2024 року – на суму -3022,67 грн. (від`ємне значення, перерахунок).
Проте відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 95 679,80 грн.
Невиконання відповідачем обов`язку з оплати вартості спожитих послуг стало підставою для звернення позивача до суду з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом стягнення заборгованості у судовому порядку.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 у справі № 908/2690/25, яким задоволено первісний позов Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» заборгованості за послуги постачання теплової енергії у сумі 95 679,80 грн за період з 01.11.2021 по 25.04.2024 та 2 422,40 грн судового збору, а також відмовлено у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про визнання договору № 72201141 укладеним у редакції протоколу розбіжностей від 01.01.2022.
Дослідивши наявні у справі докази, перевіривши повноту їх дослідження місцевим господарським судом та правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно змісту статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Правовідносини щодо надання послуг регулюються положеннями Глави 63 Цивільного кодексу України.
Частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 901 ЦК України положення глави 63 цього Кодексу застосовуються до договорів, предметом яких є надання послуг, у тому числі до договорів, передбачених іншими нормативно-правовими актами.
01.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» від 03.12.2020 № 1060-ІХ. Цим Законом внесено низку змін до Законів України, що регулюють житлово-комунальні відносини, в тому числі і до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема до ч.2 ст.12, ч. 5 ст. 13, ст. 14, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону.
Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням внесених змін, визначено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до абз. 1-3 ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовано особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку.
Частиною 7 цієї статті Закону до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Положеннями частини 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 01.05.2021) послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типові договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Постановою Кабінету Міністрів України № 1022 від 08.09.2021 внесено зміни до постанови КМУ № 830 від 21.08.2019, які набрали чинності 01 жовтня 2021. Правила надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий договір з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою КМУ №830 від 21.08.2019, викладено у новій редакції.
Згідно з Правилами надання послуги з постачання теплової енергії ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Пунктом 13 цих Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Як свідчить з матеріалів справи, 02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. 
Нежитлове приміщення Відповідача знаходиться у житловому будинку та є його невід`ємною частиною.
Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення.
Оскільки Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, розміщений 02.10.2021 на сайті Концерну «МТМ» у відкритому доступі у мережі Інтернет за відповідними посиланнями, то з урахуванням ч. ч. 1, 3 ст. 75 ГПК України, колегія суддів визнає вищезазначені обставини загальновідомими та такими, що не підлягають доказуванню.
З огляду на відсутність документів на підтвердження відключення приміщень Відповідача у встановленому законодавством порядку від мережі опалення, належне йому приміщення є опалювальним.
Відповідно до пунктів 8, 9 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 р., № 830 визначено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.
Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами.
У даному випадку, факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою пр. Металургів, буд. 23 в місті Запоріжжя, в якому знаходиться нежитлове приміщення Відповідача, підтверджується відповідними рішеннями Виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких Позивачем було розпочато і закінчено опалювальні сезони в м. Запоріжжі.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи відсутність відповідного рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування Позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на офіційному веб-сайті Концерну «МТМ» Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, з 01.11.2021Концерном «МТМ» та АТ «Запорізький завод феросплавів» укладений типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: м. Запоріжжя, пр.Металургів, буд. 23.
Разом з тим, обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Житловий будинок по пр. Металургів, 23 в м. Запоріжжі обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії (SHARКY 775 заводський номер 51446249), відповідно, обсяг теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку.
Нежитлове приміщення відповідача не оснащене розподільним приладом обліку теплової енергії. 
В матеріалах справи наявні копії актів про прийняття вузла комерційного обліку (SHARKY 775, заводський номер 51446249) на абонентський облік від 23.05.2023, свідоцтва про повірку засобу обліку від 11.05.2023, актів зняття показань приладу обліку теплової енергії від 28.10.2021 за жовтень 2021 року, від 31.03.2022 за березень 2022 року, від 27.10.2022 року за жовтень 2022 року, акту обстеження системи теплоспоживання від 17.11.2020 житлового будинку «ЗФЗ» по пр. Металургів, 23, акту готовності до опалювального періоду 2021 року, паспорту готовності до роботи в опалювальний період 2021/2022 року будинку 23 по проспекту Металургів, актів обстеження теплового вузла та зняття показань комерційного/розподільчого приладжу обліку теплової енергії від 01.09.2023, від 23.05.2023, архів показів опалення за спірний період.
Також позивач надав суду детальну інформацію щодо нарахувань за послугу за спірний період.
Відповідно до п. 11 договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі-Методика).
Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.
Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг.
Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу ІІІ Методики.
Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.
У разі, якщо одна будівля/будинок має два та більше вводи відповідної зовнішньої інженерної мережі, які оснащено вузлами комерційного обліку, то визначення обсягу спожитої послуги та її розподіл здійснюється за сумою всіх вузлів комерційного обліку відповідної комунальної послуги у будівлі/будинку. За рішенням співвласників будівлі/будинку розподіл може здійснюватися окремо для кожної її частини, що оснащена вузлом комерційного обліку відповідної комунальної послуги.
Розділом ІІ Методики передбачені базові правила визначення та розподілу між споживачами загальних обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг.
Базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії.
Загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати.
Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та (у випадку наявності таких приміщень у будинку/будівлі) сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.
Пунктом 12 розділом 4 Методики передбачено: обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/ нежитлових приміщень.
Відповідно до визначення наведеного в Методиці опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. 
Обсяг спожитої теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у будівлі/будинку складається з обсягів: спожитої теплової енергії на опалення приміщень, визначений за показаннями вузлів розподільного обліку або приладів-розподілювачів теплової енергії; спожитої теплової енергії на опалення приміщень, донарахований до мінімальної частки середнього питомого споживання згідно з розділом VI Методики № 315; спожитої теплової енергії на опалення приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку теплової енергії.
Згідно з Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 Концерном «Міські теплові мережі» для застосування протягом опалювального періоду 2021-2022 років розраховано двоставкові тарифи на теплову енергію та послуги з постачання теплової енергії, які затверджені Рішенням Виконавчого комітету Запорізької Міської Ради від 11.10.2021 № 374 (зі змінами).
Двоставковий формат тарифу обумовлює компенсацію підприємству двох частин витрат окремо. Тобто двома ставками. Перша ставка (умовно-змінні витрати) – плата за спожиту теплову енергію, за рахунок якої здійснюються витрати на придбання лише енергоресурсів (палива, електроенергії та покупної теплової енергії). Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від обсягів теплової енергії, яка виробляється та надається споживачеві, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплової енергії (грн./Гкал). Тобто споживач, сплачуючи за теплову енергію на опалення за показаннями будинкового приладу обліку, сплачує лише вартість природного газу, електричної та покупної теплової енергії. Споживач сплачує за цією ставкою лише протягом опалювального періоду та розмір платежу залежить від обсягів спожитої теплової енергії.
Друга ставка (умовно-постійні витрати) – плата за приєднане теплове навантаження, за рахунок якої здійснюються витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, з обслуговуванням обладнання, з підтриманням технологічного обладнання в робочому стані, а також зі збутом та реалізацією теплової енергії і послуг з опалення. Зважаючи на те, що обсяг цих витрат залежить від кількості і потужності технологічного обладнання, що виробляє та транспортує теплову енергію споживачам та визначається, виходячи з обсягу теплового навантаження, що приєднане до джерела теплової енергії, ця ставка визначена у гривнях за одиницю теплового навантаження на джерело теплової енергії (грн/Гкал/ годину). Тобто, споживач, сплачуючи за одиницю приєднаного теплового навантаження, сплачує всі витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової, крім енергоносіїв. Оскільки ці витрати виникають у підприємства протягом всього року, то і тариф розраховано для місячної оплати протягом року, рівними частинами в опалювальний та міжопалювальний періоди.
Відповідно до умов укладених договорів плата виконавцю складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Плата за абонентське обслуговування включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води. Концерном «Міські теплові мережі» абонентська плата розрахована відповідно до річних планових витрат на зазначені функції та не залежить від обсягів спожитих послуг. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця та не залежить від обсягів послуг.
За положеннями пунктів 5, 11, 32, 34, 38 Типового індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Згідно з п. 34 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 21 серпня 2019 року № 830, визначено, що рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.
Матеріалами справи підтверджується, що на балансі Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (відповідач) у спірному періоді з 01.11.2021 по 25.04.2024 знаходилося нежитлове приміщення №ІХ за адресою: м. Запоріжжя просп. Металургів, 23, що підтверджується листом вих. №11-11-05573 від 20.12.2024 Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровські, Запорізькій та Кіровоградській областях, дислокацією службових приміщень ЖКО ВАТ «ЗФЗ» на споживання тепла, розташованих у Ленінському районі міста Запоріжжя, довідкою головного бухгалтера АТ «ЗФЗ» вих. №VІ-1/37 від 30.01.2024, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №339409870 від 17.07.2023, №389689134 від 05.08.2024, з якої вбачається реєстрація 19.02.2021 права власності не це приміщення за державою в особі Фонду державного майна України, а також набуття 26.04.2024 права власності на це приміщення приватною особою.
Враховуючи користування Відповідачем належним йому нежитловим приміщеннями, розташованим у будинку 23 по пр. Металургів у м.Запоріжжя, він споживав теплову енергію, що постачалася Позивачем до цього будинку у спірному періоді.
Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування факту надання Концерном «МТМ» послуг з постачання теплової енергії у спірний період.
На виконання вимог відповідних Правил позивачем були сформовані рахунки, які містять усі необхідні дані для перевірки правильності здійснених нарахувань, зокрема: відомості про прилад комерційного обліку, опалювальну площу будинку (будівлі), обсяг спожитої будинком теплової енергії, а також інформацію про платника — Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів», його найменування та адресу. Таким чином, зазначені рахунки містять достатні відомості для ідентифікації особи, якій вони виставлені, та правових підстав їх формування.
Рахунки на оплату надавалися відповідачу та були доставлені йому в електронній формі, що не суперечить вимогам чинного законодавства України.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що чинним законодавством не встановлено обов`язкової форми вручення рахунків, а їх ненадання не звільняє відповідача від обов`язку оплатити фактично надані послуги, не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не свідчить про прострочення кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Отже, навіть за відсутності рахунків відповідач не звільняється від обов`язку здійснити оплату вартості наданих послуг.
Одночасно суд зазначає, що відповідно до підпунктів 7, 9, 10 пункту 40 договору відповідач як споживач наділений правом, зокрема, здійснювати перевірку кількості та якості наданої послуги у порядку, встановленому законодавством, безоплатно отримувати від виконавця детальний розрахунок розподілу обсягу спожитої послуги між споживачами будинку, а також інформацію про здійснені нарахування плати за послугу із розподілом за відповідними періодами та видами нарахувань.
Водночас відповідач не надав суду належних та допустимих доказів звернення до позивача із запитами щодо отримання уточнюючої інформації з метою проведення перерахунку обсягу наданих послуг у спірний період, а також з приводу можливих порушень при визначенні вартості послуг чи факту їх ненадання.
З огляду на викладене, враховуючи приписи зазначених норм права та встановлені у справі обставини, а саме: укладення сторонами індивідуального договору від 01.11.2021, фактичне надання та отримання відповідачем послуг за цим договором, підтвердження їх обсягу та вартості належними доказами, наявними у матеріалах справи, невиконання відповідачем обов`язку щодо їх оплати, а також відсутність доказів, які б спростовували вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» заборгованості за поставлену теплову енергію за період з 01.11.2021 по 25.04.2024 у загальному розмірі 95 679,80 грн.
Разом з тим, у відповідності до положень частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний , у т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п.5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8).
З огляду на колективний характер споживання теплової енергії у багатоквартирному будинку, індивідуальне бажання власника нежитлового приміщення не може бути підставою для звільнення від сплати.
Верховний Суд у справі № 910/12510/17 зазначив, що навіть за відсутності індивідуального договору факт постачання тепла є достатньою підставою для виникнення обов`язку зі сплати.
Враховуючи встановлений судом факт отримання Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» комунальних послуг з постачання теплової енергії від Концерну «МТМ», колегія суддів відхиляє доводи скаржника про помилковість висновку суду першої інстанції щодо укладення між сторонами з 01.11.2021 типового індивідуального договору № 72201141.
Зокрема, посилання скаржника на те, що направлена позивачем копія договору була помилково сприйнята ним як оферта, а також на відмінність між текстом типового індивідуального договору № 72201141 від 01.11.2021 та договору № 72201141 від 01.01.2022, не спростовують встановленого факту виникнення між сторонами правовідносин з постачання теплової енергії та статусу відповідача як споживача відповідної послуги за адресою: м. Запоріжжя, проспект Металургів, будинок 23.
Заперечення скаржника в частині того, що з 30.11.2021 він не був користувачем спірних нежитлових приміщень за адресою: просп. Металургів, 23 спростовуються матеріалами справи.
Зокрема, відповідно до наданого відповідачем акта про списання багатоквартирного будинку, нежитлове приміщення ІХ площею 77,6 кв. м залишено на балансі Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів». Крім того, згідно з листом Фонду державного майна України, наданим у відповідь на лист АТ «ЗФЗ» № 18-582 від 01.11.2023, спірне нежитлове приміщення не передавалося у строкове платне користування іншим суб`єктам господарювання. Вказаним листом також підтверджується факт перебування зазначеного приміщення на балансі відповідача.
З урахуванням положень Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків та Правил утримання жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, саме на балансоутримувача покладається обов`язок щодо утримання відповідного майна, забезпечення його експлуатації, а також здійснення необхідних витрат, пов`язаних із таким утриманням.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у спірний період обов`язок з оплати послуг з постачання теплової енергії щодо зазначеного приміщення покладався саме на відповідача.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки договір про надання послуг з постачання теплової енергії є публічним договором приєднання, який вважається укладеним з моменту приєднання споживача до його умов. 
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на час подання протоколу розбіжностей (січень 2022 року) до індивідуального договору №72201141 він вже набрав чинності згідно з умовами ч. 1 ст. 12, ст. 5, ст. 13 абз. 3 п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про житлово-комунальне господарство», отже, відповідач уже перебував у договірних правовідносинах із позивачем. 
Крім того, припинення таких правовідносин на момент розгляду справи виключає можливість вирішення питання про визнання договору укладеним у запропонованій відповідачем редакції.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 р. у справі № 908/2690/25 є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним і всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, а відтак підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення не вбачається.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 р. у справі № 908/2690/25 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» задоволенню не підлягає.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» на рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 у справі №908/2690/25– залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 15.01.2026 у справі №908/2690/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 28.04.2026.

Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя Т.В. Стефанів