ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 квітня 2026 року	Справа №160/36051/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

18.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №047050007794 від 31.10.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , в порядку передбаченому ст. 27, 40, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру з врахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, періоду служби в армії, заробітної плати для обчислення пенсії, починаючи з дати звернення – 27.12.2019 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходу та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам. 
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що оскаржуваним рішенням йому протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи та служби в армії згідно трудової книжки, протиправно відмовлено в призначенні пенсії, виплаті компенсації втрати частини доходу та виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
31.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі 31.12.2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
27.12.2019 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
14.01.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуло заяву ОСОБА_1 від 29.12.2019 року та відмовило в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із ненаданням документів, необхідних для призначення пенсії. 
29.01.2024 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/30337/23, зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №04/03-8/18 від 14.01.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.12.2019 з урахуванням всіх поданих ним додаткових документів в межах тримісячного строку - до 26.03.2020 (включно).
01.05.2025 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/30337/23 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишено без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без змін.
31.10.2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 року по справі №160/30337/23 розглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.12.2019 року та прийняло рішення за №047050007794, яким відмовило в призначенні пенсії за віком.
У даному рішенні зазначено, що до стажу не враховано період роботи з 03.04.1973 року по 27.04.1973 року, оскільки відсутня повна дата наказу про прийом на роботу та період з 12.08.1975 року по 07.03.1976 року, оскільки невідповідна дата наказу про прийом на роботу (12.08.1976).
Також в даному рішенні зазначено, що не взято до розгляду долучені до заяви довідки №03-28/5474, №03-28/5475, №03-28/5476, №03-28/5477, №03-28/5478, №03-28/5479, №03-28/5514 від 02.07.2019 видані «Архивным управлением Администрации города Луганска Луганской Народной Республики» та довідка №65 від 28.06.2019 видана «Государственым учреждением культурі «Луганский государственный цирк» Луганской Народной Республики».
Крім цього в рішенні зазначено, що заявником до звернення не долучено документ про місце реєстрації заявника в Україні із посиланням на порядок №22-1 від 25.11.2005 року.
Також в рішенні зазначено, що вік заявника – 65 років, страховий стаж – 19 років 08 місяців 27 днів. 
Непогоджуючись із непризначенням пенсії за віком, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача містяться наступні записи щодо спірних періодів (далі мовою оригіналу):
- 03.04.1973 року – зачислен каменщиком по 3 разряду№
- 27.04.1973 року – уволен с завода в связи с призывом в Советскую Армию;
- 12.08.1975 року – принят грузчиком маг. г.51; 
- 07.03.1976 року – уволен по ст.38 КЗоТ УССР.
Суд зазначає, що відповідачем не зараховано період роботи позивача з 03.04.1973 року по 27.04.1973 року, оскільки відсутня повна дата наказу про прийом на роботу та період з 12.08.1975 року по 07.03.1976 року, оскільки невідповідна дата наказу про прийом на роботу (12.08.1976).
Суд звертає увагу на те, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодыв відповідачем до суду не надано, а тому ъх безпідставно не взято до уваги при зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу.
Суд також зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком. 
Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а та від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а.
Окрім цього, Верховний Суд в постанові від 06.03.2018 року по справі №754/14898/15-а, зауважив, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу періоди роботи з 03.04.1973 року по 27.04.1973 року та з 12.08.1975 року по 07.03.1976 року.
З огляду на зазначене позовні вимоги в частині зарахування даних періодів роботи до страхового стажу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання стосовно призначення позивачу пенсії за віком, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком) у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років.
Як встановлено судом, станом на момент звернення до пенсійного органу позивачу виповнилось 65 років, страховий стаж становив 20 років 04 місяці 15 днів (з урахуванням періодів роботи з 03.04.1973 року по 27.04.1973 року та з 12.08.1975 року по 07.03.1976 року).
Враховуючи вищенаведене, з огляду на той факт, що позивач набув беззаперечне право на призначення пенсії за віком, суд доходить висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2019 року. 
Таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, а також зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію в порядку, передбаченому ст.27, 40, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як не працюючому пенсіонеру з врахуванням всього стажу роботи зазначеного у трудовій книжці, періоду служби в армії, заробітної плати для обчислення пенсії, з нарахуванням компенсації втрати частини доходу та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою поданою представником відповідно зазначеним банком в заяві реквізитам, суд зазначає наступне.
По-перше суд звертає увагу позивача, що умови призначення пенсії, визначені статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В свою чергу статті 27, 40 та 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачають саме умов призначення пенсії.
Крім цього суд зазначає, що оскаржуваним рішенням не відмовлялось позивачу при призначенні пенсії за віком у застосуванні положень статей 27, 40 та 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім цього суд зазначає, що спірним рішенням не зараховано до страхового стажу позивача виключно періоди роботи з 03.04.1973 року по 27.04.1973 року та з 12.08.1975 року по 07.03.1976 року, в свою чергу суд надав вище оцінку правовідносинам щодо даних періодів роботи позивача та дійшов висновку про необхідність їх зарахування до страхового стажу позивача.
Щодо інших періодів роботи позивача, які зазначені у його трудовій книжці, та служби в армії, суд зауважує, що спірним рішенням не відмовлялось у їх зарахуванні до страхового стажу позивача, а позивачем не надано до суду доказів, з яких вбачалося фактичне незарахування позивачу будь-яких інших періодів роботи, або служби в армії до страхового стажу. 
Таким чином суд доходить висновку про необґрунтованість даних позовних вимог позивача та відсутність підстав для їх задоволення.
В свою чергу позовні вимоги щодо нарахування компенсації втрати частини доходу та виплати пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок, суд повторно зазначає, що спірним рішення не відмовлялось позивачу у нарахуванні компенсації втрати частини доходів та у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок.
Отже, в даному випадку між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо виплати компенсації втрати частини доходів та виплати пенсії на визначений банківський рахунок.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані вимоги є безпідставними та такими, які фактично заявлені на майбутнє, а отже вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Підсумовуючи суд вважає безпідставним посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на Порядок №22-1 від 25.11.2005 року в контексті ненадання документу про місце реєстрації заявника в Україні, оскільки фактично вказаний пункт порядку (в редакції чинній на дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначенні пенсії) не містить вимоги щодо надання документ, який підтверджує місце реєстрації в Україні. 
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 968,96 грн., підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 
Керуючись ст.2, 77, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №047050007794 від 31.10.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.04.1973 року по 27.04.1973 року та з 12.08.1975 року по 07.03.1976 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.12.2019 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, код ЄДРПОУ 21910427) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський