Справа №461/2546/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2026 року          м.Львів
Галицьким районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді     Мироненко Л.Д.,
при секретарі судового засідання   Божик М.І.,
за участі:
представника позивача    Ільківа М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог.

Представник позивача, адвокат Ільків М.М., звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 2 000 000 грн відшкодування моральної шкоди та 30 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 грудня 2024 року близько 17 год. 25 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним трамваєм марки «КТ4-D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів за маршрутом № 1 та посадку-висадку пасажирів на зупинці громадського транспорту по вул. Підвальній у м. Львові поблизу будинку № 13, порушила вимоги Правил дорожнього руху України, зокрема п.п. 1.5, 2.3 (підпункти «б», «д»), 10.1 та 21.4.
За відсутності будь-яких технічних перешкод та за наявності всіх передумов для забезпечення безпеки пасажирів водій проявила неуважність до дорожньої обстановки, не відреагувала належним чином на її зміну та перед початком руху не переконалася у безпечності такого маневру. У результаті цього дверима трамвая було затиснуто праву руку ОСОБА_1 , який здійснював посадку через передні двері. Після цього водій розпочала рух трамвая, внаслідок чого потерпілий, вивільнивши руку з дверей транспортного засобу, впав на проїзну частину, де на нього було здійснено наїзд зазначеним трамваєм.
Унаслідок порушення ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації обох нижніх кінцівок на рівні нижньої третини гомілок. Згідно з висновком судово-медичної експертизи зазначені ушкодження належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 19 лютого 2026 року у справі № 461/1662/25 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Зазначеним вироком встановлено, що порушення вимог Правил дорожнього руху України, допущені ОСОБА_2 , перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження у справі № 461/1662/25, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із ЛКП «Львівелектротранс» та працювала на посаді водія трамвая. У зв`язку з цим саме відповідач, як роботодавець особи, яка завдала шкоди, та володілець джерела підвищеної небезпеки, несе цивільно-правову відповідальність за заподіяну позивачу шкоду.
Також позивач зазначає, що внаслідок отриманих травм він назавжди втратив можливість повноцінно функціонувати та самостійно пересуватися. Його постійно турбують інтенсивні больові відчуття, зокрема фантомний біль у ділянках ампутованих кінцівок. Через втрату обох нижніх кінцівок ОСОБА_1 не може самостійно забезпечувати свої побутові потреби та догляд за собою. Водночас близьких родичів або інших осіб, які могли б надавати йому постійну допомогу, він не має.
Унаслідок отриманих ушкоджень у позивача систематично виникають запальні процеси та нагноєння кукс нижніх кінцівок, що вже призводило до необхідності проведення повторних хірургічних втручань. Крім того, він страждає від судомних нападів, у зв`язку з чим тривалий час проходив медикаментозне лікування препаратом «Карбамазепін». Однак через скрутне матеріальне становище був змушений припинити його прийом.
Після дорожньо-транспортної пригоди позивач переніс численні болісні медичні процедури та тривале лікування із застосуванням значної кількості лікарських засобів. У зв`язку з ампутацією обох нижніх кінцівок йому встановлено І групу інвалідності, що зумовило кардинальну зміну способу життя, втрату звичних соціальних зв`язків, можливості вільного пересування та повноцінної самореалізації.
З огляду на характер і тяжкість отриманих ушкоджень, незворотність їх наслідків, тривалі фізичні та моральні страждання, а також керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, позивач вважає, що належним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди є 2 000 000 грн.

Рух справи у суді.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.04.2026 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
30.04.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс».
Відзив мотивований тим, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є надмірним, неспівмірним обставинам справи та непосильним для відповідача.
У відзиві зазначено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2026 року у справі № 461/1662/25 ОСОБА_2 , яка на момент дорожньо-транспортної пригоди працювала водієм трамвая ЛКП «Львівелектротранс», визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок зазначеного кримінального правопорушення позивачу було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.
Водночас відповідач не заперечує факту заподіяння позивачу моральної шкоди та визнає, що останній зазнав фізичних і душевних страждань, які перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Разом з тим, на думку відповідача, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати конкретні обставини справи, вимоги чинного законодавства, а також засади розумності, справедливості та добросовісності. Крім того, заявлений розмір моральної шкоди повинен бути належним чином підтверджений доказами та відповідним обґрунтуванням.
Відповідач також зазначає, що ЛКП «Львівелектротранс» є комунальним підприємством, яке забезпечує перевезення населення, у тому числі пільгових категорій громадян, учнів та студентів, компенсація за перевезення яких частково здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету. При цьому доходи від основної діяльності підприємства не покривають усіх витрат, у зв`язку з чим воно є планово-збитковим. За таких обставин стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн, на думку відповідача, становитиме для підприємства надмірний фінансовий тягар.
Крім того, відповідач звертає увагу на те, що відповідно до усталеної судової практики відповідальність за шкоду, завдану працівником під час виконання ним трудових обов`язків, покладається на роботодавця, який після відшкодування шкоди має право звернутися до працівника з регресною вимогою у випадках, передбачених законом. У зв`язку з цим ЛКП «Львівелектротранс» зазначає, що у разі задоволення позову буде змушене розглядати питання про пред`явлення регресних вимог до ОСОБА_2 , що, на думку відповідача, може створити для останньої надмірний фінансовий тягар.
Також відповідач заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 30 000 грн. На його переконання, дана справа не є складною, а судова практика у спорах цієї категорії є сталою та сформованою. Відтак підготовка та супровід справи не потребували значного обсягу роботи, складного правового аналізу чи розроблення особливої правової позиції, у зв`язку з чим заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною та не відповідає критеріям розумності й співмірності.
З огляду на викладене відповідач просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс».
У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи відповідача та просив позов задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що заявлений розмір моральної шкоди відповідає характеру та тяжкості заподіяних позивачу тілесних ушкоджень, їх незворотним наслідкам, тривалим фізичним і моральним стражданням, а також вимогам розумності та справедливості. Вказав, що посилання відповідача на складний фінансовий стан підприємства та необхідність можливого пред`явлення регресних вимог до працівника не є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. 
Також зазначив, що положення законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не підлягають застосуванню до спірних правовідносин при визначенні розміру моральної шкоди. 
Крім того, представник позивача вважає обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, оскільки вони є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг та ціною позову, а тому не підлягають зменшенню.
Ухвалою від 26.05.2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 

Позиція сторін по справі.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У поданій заяві зазначив, що позиція відповідача залишається незмінною та викладена у відзиві на позовну заяву.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою її проживання, зазначеною у матеріалах справи. Будь-яких заяв, клопотань чи пояснень від третьої особи до суду не надходило.

Встановлені судом фактичні обставини.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Львівського міського комунального підприємства «Львівелектротранс» № 685-п від 05.08.2022 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах із відповідачем та працювала на посаді водія трамвая 3 класу.
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2026 року у справі № 461/1662/25, який набрав законної сили, встановлено, що 14.12.2024 року близько 17 год. 25 хв. ОСОБА_2 , керуючи трамваєм марки «КТ4-D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час здійснення посадки-висадки пасажирів на зупинці громадського транспорту по вул. Підвальній у м. Львові порушила вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого дверима трамвая затиснула праву руку ОСОБА_1 , який здійснював посадку до транспортного засобу, після чого розпочала рух, а пішохід, вивільнивши руку з дверей трамваю, впав на проїзну частину дороги, що призвело до ДТП – наїзду вищевказаного трамваю на ОСОБА_1 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у виді травматичної ампутації обох нижніх кінцівок на рівні нижньої третини обох гомілок, які, відповідно до висновку експерта, відносяться до тяжких тілесних.
Висновками № 456/24 та № 30/25 (додаткового), складених судово-медичними експертами, відповідно до наданої для проведення судово-медичної експертизи медичної документації у гр. ОСОБА_1 , 1977 р. н., виявлена травматична ампутація обох нижніх кінцівок на рівні нижньої третини обох гомілок. Вказані ушкодження могли утворитись 14 грудня 2024 року внаслідок переїзду колесами рейкового транспорту і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення. При поступленні в «1тмо м. Львова» у крові потерпілого ОСОБА_1 виявлений етанол у кількості 1,27 проміле.
З медичної карти стаціонарного хворого № 113032 вбачається, що ОСОБА_1 був госпіталізований 14.12.2024 року з діагнозом: травматична ампутація обох нижніх кінцівок. 
Вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2026 року ОСОБА_2 визнано винною та призначено їй покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо вона протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 184/25/5203/ВП позивачу встановлено І групу інвалідності, підгрупу Б.
З індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю № 184/25/5203/І вбачається, що у ОСОБА_1 наявні виражені обмеження здатності до самообслуговування та трудової діяльності, а також значні обмеження здатності до самостійного пересування.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у:
- фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 
- у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 
- у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 ст 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі в наслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини 1статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
На особу, яка перебуває в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно.
Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18).
З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм трамваю марки «КТ4-D», реєстраційний номер 1195 Львівського міського комунального підприємства «Львівелектротранс» ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України. 
ОСОБА_2 , проявивши неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконалася у безпечності своїх дій, внаслідок чого дверима трамвая було затиснута права рука пішохода ОСОБА_1 , який здійснював посадку до транспортного засобу. Після початку руху трамвая потерпілий впав на проїзну частину, внаслідок чого відбувся наїзд на нього.
Вказані обставини підтверджуються вироком Галицького районного суду м. Львова від 19.02.2026 року, у справі №461/1662/25, яким ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Отже, внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до ампутації обох нижніх кінцівок, встановлення інвалідності І групи та суттєвого обмеження його життєдіяльності, що безумовно спричинило значні фізичні та душевні страждання, а також істотно змінило звичний спосіб його життя.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачу тілесних ушкоджень - вони за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили втрату працездатності та призвели до встановлення позивачу першої групи інвалідності, ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, часом знаходження позивача на лікуванні. Також, суд враховує неможливість відновлення здоров`я до попереднього стану у зв`язку з травматичною ампутацією обох нижніх кінцівок на рівні нижньої третини гомілок, наслідки отриманих ушкоджень, які потягли за собою порушення можливостей звичного пересування без використання спеціальних засобів та предметів.
Вказані ушкодження здоров`я безумовно потягнули за собою заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.
При визначенні розміру моральної шкоди суд також враховує доведену у встановленому порядку вину ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка на момент такої працювала у ЛКП "Львівелектротранс".
На думку суду, позивач поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з отриманням важких травм та залишився інвалідом І групи, а відновлення попереднього стану його здоров`я неможливе. 
Вищевказані прояви душевних страждань є нетиповими для будь-якої звичайної людини, адже позивач змінив свій нормальний звичайний уклад життя та втратила можливість повноцінно жити та обирати професію. Наявність у позивача цих душевних страждань є очевидною.
З урахуванням встановлених обставин справи, дії цивільно-правової презумпції заподіювача шкоди, яка сприяла виникненню шкоди, на думку суду, справедливим та розумним розміром відшкодування моральної шкоди на користь позивача в даному випадку буде сума в розмірі 1 000 000 гривень, що враховує глибину та тривалість душевних страждань позивача і відповідає принципу співмірності.
Суд також врахував правову позицію Верховного Суду висловленої у постанові ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі за № 752/17832/14-ц, а саме, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Згідно із ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З урахуванням всіх обставин справи, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з підстав та мотивів, викладених вище.
З Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 1 000 000 гривень.
Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу буде вирішено після подання позивачем доказів понесення таких витрат у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у разі подання відповідної заяви та доказів понесення витрат у встановлений законом строк.
Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак, при зверненні до суду з урахуванням ціни позову у розмірі 2 000 000 грн позивач мав би сплатити судовий збір у розмірі 30000 грн.
Разом із тим, позивач на підставі п. 2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при поданні даної позовної заяви.
Відповідно до ч. 6 ст.141ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у сумі 15000,00 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 1 000 000 грн. (задоволені позовні вимоги) / 2 000 000 грн. (заявлені позовні вимоги) х 30000 (судовий збір за подання позовної вимоги) =15 000 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265,268, 354 ЦПК України, ст. ст. 979, 1187, ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівелектротранс», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.
Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 1 000 000 (один мільйон) гривень відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь держави судовий збір в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
Повний текст рішення суду виготовлено 25.06.2026 року.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс», ЄДРПОУ 03328406, адреса: 79013, м. Львів, вул. Сахарова, 2.

Головуючий суддя         Мироненко Л.Д.