Справа №522/20272/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року Ананьївський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді – Надєр Л.М.,
за участю секретаря судового засідання – Голубович А.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ананьїв Одеської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ:

До Ананьївського районного суду Одеської області на підставі ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2025 року за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 листопада 2021 року за адресою: Одеська область, траса М-14, 22 км на перехресті із дорогою у напрямку с. Олександрівка Одеського району Одеської області при виїзді на трасу М-16 сталася ДТП за участю автомобіля КБ ПОЖСПЕЦМАШ АК-401.01, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був застрахований згідно договору добровільного страхування наземного транспорту №15766690 від 17 березня 2021 року, укладеного між ПАТ «СК «ВУСО» та АТ «ДТЕК Одеські електромережі», та автомобіля марки «ГАЗ 2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , щодо якового на момент ДТП не було укладено жодних договорів страхування цивільно-правової відповідальності, під керуванням відповідача ОСОБА_1 .. В результаті ДТП автомобіль КБ ПОЖСПЕЦМАШ АК-401.01, державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження. Позивач зазначає, що постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 14 грудня 2021 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до рахунку СТО №2103410 від 24 грудня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки КБ ПОЖСПЕЦМАШ АК-401.01 складає 86305 гривень 64 копійок, які позивачем було перераховано на рахунок СТО для проведення відновлювального ремонту. Позивач зазначає, що таким чином у нього виникло право вимоги до відповідача щодо відшкодування завданої шкоди. 
У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача суму завданої матеріальної школи внаслідок ДТП в розмірі 86305 гривень 64 копійки та сплачений позивачем судовий збір за подання вказаного позову до суду. 
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року було відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 
Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься його клопотання від 31 березня 2026 року, в якому він просить розгляду справи проводити без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.85).
За зареєстрованим місцем проживання відповідача було направлено копію позовної заяви з додатками до неї, ухвалу про відкриття провадження у справі та повістку про виклик до суду, однак відповідач до суду не з`явився, причину неявки не повідомив, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується конвертом, який повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (а.с.82).
Крім того, інформація щодо даної справи також розміщена в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України – http://an/od.court/gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz.
Частиною 8 ст.178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч.2 ст.191 ЦПК України.
Згідно з ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, у зв`язку з неявкою відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин та не повідомлення причин неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги клопотання представника позивача, неявку належним чином повідомленого відповідача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи, виданими відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №262 від 21 січня 2026 року (а.с.76).
Судом встановлено, що 10 листопада 2021 року за адресою: Одеська область Лиманський (Одеський) район, траса М-14, 22 км на перехресті із дорогою у напрямку с. Олександрівка Одеського району Одеської області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «ГАЗ 2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , при виїзді на трасу М-16 не врахував дорожню обстановку, не зупинився і не пропустив автомобіль марки «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі зліва, внаслідок чого допустив зіткнення з останнім. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.4 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень, що підтверджується копією постанови Комінтернівського районного суду Одеської області у справі №504/4564/21 від 14 грудня 2021 року (а.с.40), а також схемою місця ДТП від 10 листопада 2021 року (а.с.38-39).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..
Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою..
Згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту №15766690 від 29 березня 2021 року та додатку № 1 до нього (а.с.11-31), на момент ДТП, яка мала місце 10 листопада 2021 року, транспортний засіб КБ ПОЖСПЕЦМАШ АК-401.01, державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений ПАТ «СК ВУСО». 
11 листопада 2021 року представником позивача було складено акт (протокол) огляду ТЗ – заява на виплату, згідно якого було здійснено огляд транспортного засобу марки «МАЗ АК-401.01» Автокран, державний номерний знак НОМЕР_1 , та зафіксовано виявлені пошкодження згідно переліку (а.с.42-43).
Згідно копії рахунку на передоплату №2103410 від 24 листопада 2021 року, сформованого ТОВ «СП З ЦІ ПЕГАС АВТОТРЕЙД», загальна сума відновлювального ремонту транспортного засобу марки «МАЗ АК-401.01», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 86305 гривень 64 копійки (а.с.51-52), що також підтверджується копією страхового акту №2197687-1 від 31 січня 2022 року за договором страхування наземного транспорту №15766690 від 17 березня 2021 року (а.с.54), та вказана сума була сплачена позивачем на користь ТОВ «СП З ЦІ ПЕГАС АВТОТРЕЙД», що підтверджується копією платіжного доручення №4243 від 31 січня 2022 року (а.с.55). 
21 березня 2022 року ТОВ «СП З ЦІ ПЕГАС АВТОТРЕЙД» за результатами проведеного відновлювального ремонту транспортного засобу марки «МАЗ АК-401.01» Автокран, державний номерний знак НОМЕР_1 , було складено акт виконаних робіт №2102402, згідно якого вартість виконаних робіт становить 86305 гривень 64 копійки (а.с.56). 
З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП, яка мала місце 10 листопада 2021 року транспортний засіб марки «ГАЗ-2410», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 2 ст.16 визначено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України передбачають, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані: з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).
Відповідно до ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування – це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника).
Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок – подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхове відшкодування – страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з абз.2 п.6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).
Крім того відповідно до ч.1 ст.993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).
Відповідно до ч.2 ст.990 ЦК України страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2019 року в справі №127/13957/16-ц викладена правова позиція, що «за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Так, з урахуванням встановленої вини з боку ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, того, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок ДТП, відповідачем не була відшкодована потерпілій особі, а здійснення виплати відбулось з боку позивача, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 86305 гривень 64 копійки підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Також, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати з оплати суми судового збору у розмірі 2684 гривні 00 копійок, понесені позивачем при подачі позову до суду відповідно до платіжної інструкції №45280 від 02 жовтня 2023 року.
Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, 223, ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ЄДРПОУ 31650052, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 86305 (вісімдесят шість тисяч триста п`ять) гривень 64 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_3 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ЄДРПОУ 31650052, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, суму сплаченого судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Суддя Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили "__"__________________20___ року.