Справа № 727/8322/25 
Провадження № 2/727/487/26

РІШЕННЯ
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:
головуючого судді Літвіновій О.Г.
секретаря судового засідання Гавалешко Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Байцар Ігор Богданович до ОСОБА_2 , представник адвокат Якобишена Тетяна Дмитрівна про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представник адвокат Якобишена Тетяна Дмитрівна до ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Байцар Ігор Богданович про поді спільного мана подружжя ,-
за участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача Байцара І.Б.
відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Посилалася на те, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 29 вересня 1985 року було укладено шлюб.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.04.2024 р. у справі 727/1765/24 позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.
Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося.
В порядку поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, просив визнати за -  ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1  право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. вартістю 2 100 000 грн.; легковий автомобіль марки Toyota Corolla реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1598 см.куб. вартістю 280 868, 25 грн. 
Загальна вартість майна, що виділяється в натурі позивачу ОСОБА_1 , становить: 2380 868, 25 грн., що на 106690,87 грн. (2487559,12 - 2380868,25) менше від вартості його частки у спільному майні. 
Визнати за  ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_4  право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м. вартістю 2 040 000 грн.;легковий автомобіль марки Nissan Juke реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1461 см.куб. вартістю 356 150, 00 грн.;гараж металевий площею 26 кв.м. за АДРЕСА_3 , вартістю 98 100, 00 грн. 
Загальна вартість майна, що виділяється в натурі відповідачці ОСОБА_2 , становить: 594 250, 00 грн., що на 106690,87 грн. (2487559,12 - 2594250,00) більше від вартості її частки у спільному майні.
ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою в якій просила: а порядку поділу спільного майна подружжя визнати за  ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 право власності  на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. вартістю 2916272,54 грн.,стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167177,22 грн., як грошову компенсацію від різниці часток рівності вартості майна, визнати особистою власністю ОСОБА_2 легковий автомобіль марки Toyota Corolla реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1598 см.куб. вартістю 280 868, 25 грн.. 
Визнати за -  ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1  право власної на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м., гараж металевий площею 26 кв.м. за АДРЕСА_3 , легковий автомобіль марки Toyota Corolla реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1598 см.куб. вартістю 280 868, 25 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.07.2025 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці 01.10.2025 позов ОСОБА_1 задоволено. 
17.11.2025 ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 05.12.2025 заочне рішення від 01.10.2025 скасовано та справу призначено о підготовчого судового засідання. 
18.12.2025 ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою. 
Сторонами були подані відзиви на позовну заяву та зустрічну позовну заяву, в яких сторони та їх представники висловили свої позиції з приводу заявлених позовних вимог. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник первісні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просили задовольнити первісний позов та відповідно відмовити у зустрічній позовній заяві. 
В судовому засідання ОСОБА_2 на її представник підтримали зустрічну позовну заяву, надали пояснення, ОСОБА_2 в тому числі в якості свідка та просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. 
Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його представника – адвоката Байцар І.Б., ОСОБА_2 , в тому числі в якості свідка, її представника – адвоката Якобишеної Т.Д., свідків ОСОБА_4 , дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 статті 61 Сімейного Кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст.71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Частиною 2 статті 184ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Відповідно до ч. 4 ст. 71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, дійсну вартість такого майна станом на час розгляду справи в суді, з`ясувавши в першу чергу час придбання зазначеного майна, оскільки нормами сімейного законодавства встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Разом з тим, ця презумпція може бути спростована, й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на його/її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.
Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 369/7613/17, від 09 червня 2021 року в справі № 523/15462/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 127/7830/17 наголошується: «... вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності».
Судом встановлено, між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29 вересня 1985 року було укладено шлюб, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.04.2024 року. 
Під час розгляду справи про розірвання шлюбу сторонами питання поділу спільного майна подружжя не вирішувалося.
Під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м. Дана квартира оформлена на відповідачку ОСОБА_2 , але набута у спільну сумісну власність сторін на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.1996р., посвідченому приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко A.B. та зареєстрованого в реєстрі за №224. Згідно відмітки ЧКОБТІ на вказаному договорі, право власності на дану квартиру зареєстроване 28.01.1997р., двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. Дана квартира оформлена на позивача ОСОБА_1 , але набута у спільну сумісну власність сторін на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19.04.1999р., яке видане згідно рішення виконкому Чернівецької міської ради №240/8 від 06.04.1999р. Дана квартира кооперативна (ЖБК-54), пайовий внесок був виплачений у повному обсязі з коштів сімейного бюджету, у зв`язку з чим було видане вказане свідоцтво про право власності. Як вбачається з відмітки на даному свідоцтві, право власності на квартиру зареєстровано в ЧКОБТІ 27.04.1999р. У зв`язку із склінням балкону і лоджії загальна площа квартири була збільшена, що підтверджується довідкою-характеристикою КП БТІ Чернівецької міської ради №316 від 25.02.2025р. Відповідні зміни були внесені до Державного реєстру речових прав, що підтверджується витягом від 20.03.2025р. Легковий автомобіль марки Toyota Corolla реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1598 см.куб. Даний транспортний засіб зареєстрований на позивача ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_7 . Легковий автомобіль марки Nissan Juke реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1461 см.куб. Даний транспортний засіб зареєстрований на відповідачку ОСОБА_2 , свідоцтво про державну реєстрацію знаходиться у неї. Гараж металевий площею 26 кв.м. за № НОМЕР_8 , що розташований на території Товариства власників індивідуальних гаражів № НОМЕР_9 по АДРЕСА_4 . Право власності на даний гараж як на об`єкт рухомого майна підтверджується свідоцтвом на право власності від 13.01.2005р., виданим Товариством власників індивідуальних гаражів №12.
В судовому засіданні ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає у спірній квартирі АДРЕСА_1 . на підтвердження цьому до позовної заяви були додані квитанції про сплату комунальних платежів. ОСОБА_1 проживає в селі, доглядаючи за хворим татом. Також вона виїхала за кордон та отримувала там тимчасовий прихисток. Автомобіль Ніссан її син подарував їй на день народження, а тому він не може бути спільною сумісної власністю подружжя.
На зазначені обставини суд зазначає наступне. В якості доказів ОСОБА_2 суду були подані квитанції про сплату комунальних платежів за адресою АДРЕСА_5 за лютий- травень 2025 року. Суд звертає увагу, що не було надано доказів систематичної оплати комунальних послуг ОСОБА_2 . Крім цього, подано докази виїзду за кордон, що підтверджується і самими поясненнями ОСОБА_2 . З показів ОСОБА_2 вбачається, що вона тривалий час провела за кордоном. ОСОБА_1 пояснив, що він проживає у селі в зв`язку із доглядом за мамою. Ключів від квартир не має, оскільки їх здає колишня дружина. З пояснень свідків та сторін по справі вбачається, що сталого користування квартирами між сторонами не існує, оскільки ОСОБА_2 проживала за кордоном та допомагала з онуком, отримувала тимчасовий прихисток, ОСОБА_1 проживає в селі, ключів від квартир не має, а тому суд вважає за можливе поділити спільне майно подружжя з урахуванням найменшої різниці вартості у майні подружжя. 
Що стосується показів ОСОБА_2 про дарунок сина – автомобіль ОСОБА_6 , то суд ОСОБА_2 в якості доказів подала сертифікат передачі права власності на даний автомобіль, згідно якого попередній власник ОСОБА_7 передав даний автомобіль 02.09.2023 їй, як новому власнику. Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не були доведені ті обставини, що даний автомобіль є особистою власністю ОСОБА_2 , а тому входить в перелік майна, яке підлягає поділу між сторонами. 
Що стосується гаража металевого площею 26 кв.м. за АДРЕСА_3 , то враховуючи ті обставини, що сторони заявили про те, що готові віддати його опонентам, то суд дотримуючись позиції рівності та справедливості вважає за можливе виділити по частини гаража кожній із сторін. 
Що стосується вартості майна, то необхідно зазначити наступне. 
В матеріалах справи наявні звіт про оцінку майна – квартири АДРЕСА_6 , згідно якого ринкова вартість зазначеної квартири становить 2040000 грн. В подальшому представником ОСОБА_2 – ОСОБА_3 було долучено довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості - № 101 в будинку АДРЕСА_7 , згідно якої вартість становить 2102949,86 грн. Із зазначеною вартістю погодився ОСОБА_1 та його представник. 
В якості доказу ОСОБА_1 при зверненні до суду було долучено висновок № 3517/2025 автоватоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 26.05.2025 згідно якого вартість автомобіль марки Тойота королла, 2008 р.в. становить 280868,25 грн., який суд приймає до уваги. 
Суду було надано висновок експерта №01 від 07.01.2026 про результати оціночно-будівельної експертизи квартири АДРЕСА_8 , згідно якого вартість спірної квартири становить 2460446,00 грн., яку суд приймає до уваги. 
Суд також приймає до уваги ті обставини, що спірна квартира АДРЕСА_1 була облаштована сторонами за кошти з сімейного бюджету, придбана під час перебування в шлюбі, а тому підлягає поділу між подружжям. 
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).
Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.  
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.33
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).
ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення. 
Керуючись ст. ст.258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60,69-71 СК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Байцар Ігор Богданович, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя – задовольнити частково.
Визнати за -  ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56,6 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м. вартістю 2460446,00 грн.; 
легковий автомобіль марки Toyota Corolla реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , об`єм двигуна 1598 см.куб. вартістю 280 868, 25 грн. 
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , представник ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя – задовольнити частково.
Визнати за  ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 : 
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 36,7 кв.м., житловою площею 24,0 кв.м. вартістю 2102949,86 грн.;
легковий автомобіль марки Nissan Juke реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2012 року випуску, VIN-код НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1461 см.куб. вартістю 356 150, 00 грн.;
Визнати за  ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 та  ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_4 по частини на гараж металевий площею 26 кв.м. за № НОМЕР_8 , що розташований на території Товариства власників індивідуальних гаражів № НОМЕР_10 , вартістю по 98 100, 00 грн. 
Припинити право спільної сумісної власності на вищевказане майно.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 різницю у вартості майна у розмірі 282214,39 грн., зарахувавши внесену на депозит суду грошові кошти в розмірі 42058 грн. згідно квитанції 0.0.4710157230.1 від 12.01.2026 ( т.1 а.с.211). 
Повернути ОСОБА_2 внесені на депозит суду грошові кошти в розмірі 42058 грн. згідно квитанції 1.514305811.1 від 02.02.2026 ( т.2 а.с.27). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, сторони можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня виготовлення рішення в повному обсязі. 
Рішення в повному обсязі виготовлене 08.05.2026.

Суддя О.Г.Літвінова