СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/7839/26
пр. № 2-а/759/136/26

08 червня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Чугай В.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що 09.03.2026 поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області капралом поліції Грипіч І.В. винесено постанову серії ЕНА № 6798852, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У постанові зазначено, що 09.03.2026 о 16 год. 13 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у межах населеного пункту с. Користь Рівненської області, рухався зі швидкістю 78 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більше ніж як на 20 км/год та допустив порушення вимог п. 12.4 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість руху вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20. Відеофіксація велась на технічний пристрій 476631. 
Вищезазначену постанову ОСОБА_1 вважає протиправною та необґрунтованою, оскільки фіксація факту перевищення швидкості руху здійснювалася працівником поліції шляхом використання лазерного вимірювача TruCAM у ручному режимі. Водночас, позивач переконаний, що законодавством України не визначеного іншого способу та порядку використання цих лазерних вимірювачів працівниками патрульної поліції, окрім як розміщення цих пристроїв стаціонарно вмонтованим способом, виключно у порядку ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію». Вимірювання швидкості руху шляхом застосування пристрою TruCAM у ручному режимі може дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.
Окрім того, у позовній заяві зазначено про те, що невідомо, чи наявні документи, які підтверджують можливість використання пристрою TruCAM під час фіксування події, невідомо чи був опломбований пристрій. 
Додатково до цього, позивачем зазначено, що під час вимушеної зупинки на вимогу працівника поліції була оголошена повітряна тривога через загрозу ракетного удару. Всередині транспортного засобу позивача перебували дружина та діти, а тому працівник поліції наражала родину позивача на небезпеку.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що єдиний доказ, який вказує на перевищення ним дозволеної швидкості руху, отриманий працівниками поліції з порушенням вимог ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» та не може використовуватися для підтвердження правомірності і обґрунтованості спірної постанови. А оскільки інші докази, які б вказували на перевищення ним дозволеної швидкості руху, відсутні, то спірна постанова підлягає скасуванню з огляду на відсутність будь-яких доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 просив скасувати постанову серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2026 року позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано у Управління патрульної поліції в Рівненській області належним чином засвідчену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доказів, на підставі яких було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6798852 за справою про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 09 березня 2026 року, включаючи матеріали фото та відео фіксації.
20.04.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечено проти задоволення позовної заяви. Заперечення сторони відповідача проти позовних вимог обґрунтовані наступним: 
1) постанова серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026 винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо та своєчасно; 
2) жодними положеннями КУпАП та ЗУ «Про Національну поліцію» не передбачено обмеження поліції використовувати фото- та відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків; окрім того, ЗУ «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото-, відеофіксації порушень правил дорожнього руху; у зв`язку з цим обставини наявності чи відсутності дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень правил дорожнього руху» жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого швидкісного режиму; у будь-якому випадку під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було встановлено порушень вимог законодавства в частині встановлення дорожніх знаків; 
3) згідно з листом Служби автомобільних доріг у Рівненській області № 8/1458 від 07.09.2022 дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» села Користь розташований на 273+470 км автомобільного шляху М-06 Київ-Чоп, а дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» села Обарів розташований на 475+280 км автомобільного шляху М-06 Київ-Чоп; оскільки позивач рухався зі швидкістю 78 км/год у межах населеного пункту с. Користь, то більш ніж на 20 км/год допустив перевищення швидкісного режиму, встановленого п. 12.4 ПДР України, чим допустив вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП;
4) застосування працівником поліції лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI № 20/20 у ручному режимі відповідає як вимогам чинного законодавства, так й інструкції та методології застосування цього пристрою; вказаний прилад пройшов сертифікацію, повірку, є придатним до застосування та може застосування в ручному режимі, для чого має відповідні елементи в своїй конструкції; законодавство не вимагає застосувати цей пристрій виключно стаціонарно або шляхом закріплення на інших конструктивних елементах; покази цього пристрою використовуються працівником поліції як докази у розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
У зв`язку з вищевикладеним відповідач у відзиві просив позовну заяву залишити без задоволення.
До відзиву на позовну заяву додано матеріали, що були витребувані ухвалою суду від 08.04.2026.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Враховуючи відсутність клопотань сторін про проведення судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи, як і відсутність заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить висновку про можливість розгляду справи без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи проводиться за відсутності учасників справи у порядку письмового провадження, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши наявні матеріали справи, суд вважає за доцільне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, в межах даної справи суду належить здійснити перевірку рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності на предмет відповідності вимогам законності, верховенства права, правам, свободам та законним інтересам осіб, вимогам розумності, добросовісності, безсторонності (неупередженості).
Статтею 7 КУпАП встановлено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Зазначені обставини встановлюються у відповідності до ст. 279 КУпАП, зокрема, шляхом повного та всебічного дослідження доказів, якими відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема і протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Зі змісту ст. 284 КУпАП вбачається, що одним з можливих наслідків розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення є притягнення особи до адміністративної відповідальності шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
При цьому суд звертає увагу, що винесення постанови про накладення адміністративного стягнення є одним з найсуворіших наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, оскільки внаслідок накладення стягнення особа зазнає негативних наслідків особистого, майнового чи організаційного характеру, що безумовно призводить до втручання у сферу її особистих прав, свобод та законних інтересів. Внаслідок цього рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності має бути достатнім чином обґрунтованим для забезпечення правомірності та пропорційності втручання у сферу особистих прав особи, якого вона зазнає внаслідок накладення на неї стягнення.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути правомірним результатом розгляду і вирішення справи про адміністративне правопорушення, якщо судом у встановленому законодавством порядку шляхом дослідження належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів буде встановлено факт вчинення діяння, що відповідно до чинного законодавства містить ознаки складу адміністративного правопорушення, а також вину особи у вчиненні такого діяння.
Зі змісту спірної постанови серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026 вбачається, що 09.03.2026 о 16 год. 13 хв. на автомобільній дорозі М-06 сполученням Київ-Чоп, 274 кілометр, у населеному пункті село Користь, позначеному дорожніми знаками 5.49 та 5.50, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 78 км/год, чим перевищив обмеження швидкості руху більше як на 20 км/год.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
У частині 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, серед іншого, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Обмеження швидкості руху транспортних засобів встановлені приписами Розділу 12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001. Зокрема, згідно з п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. При цьому у пп. ґ п. 12.6 ПДР України встановлено, що на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
Вищевикладене у контексті фактичних обставин, що зазначені у спірній постанові, дає суду можливість дійти висновку, що постанова серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026 буде відповідати вимогам щодо правомірності та обґрунтованості, якщо на підставі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів буде встановлено, що 1) ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2) рух автомобіля здійснювався у межах населеного пункту, який не позначений дорожнім знаком 5.51, 3) швидкість руху автомобіля перевищувала 70 км/год, тобто більш як на 20 км/год за дозволену швидкість руху у межах населеного пункту.
У позовній заяві перелічені вище обставини позивачем не заперечувалися. Доводи сторони позивача зводяться виключно до недопустимості доказу (показань приладу TruCAM), який працівником поліції використано для підтвердження факту перевищення встановлених обмежень швидкості руху.
Додатково до цього, суд звертає увагу, що факт здійснення ОСОБА_1 керування автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , підтверджується достатньою сукупністю доказів, зокрема: 
1) відеозаписом з приладу TruCAM, що долучений відповідачем до відзиву та з якого вбачається факт безпосереднього перебування ОСОБА_1 за кермом цього автомобіля, здійснення ним керування та зупинки на вимогу працівника поліції; 
2) відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, що долучений відповідачем до відзиву та з якого вбачається факт безпосереднього перебування ОСОБА_1 за кермом цього автомобіля одразу після його зупинки на вимогу працівника поліції, а також вбачається, що протягом всього часу спілкування з працівником поліції ОСОБА_1 жодного разу не заперечив факт здійснення керування транспортним засобом; 
3) відомостями спірної постанови серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026, яка особисто підписана ОСОБА_1 та з якої вбачається відсутність у нього будь-яких заперечень, зауважень щодо факту здійснення ним керування транспортним засобом.
У свою чергу, факт здійснення ОСОБА_1 руху на автомобілі у межах населеного пункту, який не позначений дорожнім знаком 5.51, також підтверджується достатньою сукупністю доказів, зокрема: 
1) відомостями спірної постанови серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026, в якій зафіксовано факт руху ОСОБА_1 на 274 кілометрі автомобільної дороги М-06 сполученням Київ-Чоп, що проходить через населений пункт село Користь, початок та кінець якого позначений дорожніми знаками 5.49 та 5.50; постанова особисто підписана ОСОБА_1 та не містить його зауважень і заперечень з цього приводу; 
2) фотозображенням з пристрою TruCAM, яке долучено до відзиву та з якого вбачається факт фіксації руху автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 на 274 кілометрі автомобільної дороги М-06 сполученням Київ-Чоп; 
3) відеозаписом з нагрудного відеореєстратора працівника поліції, що долучений відповідачем до відзиву та з якого вбачається факт руху автомобіля Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , на автомобільній дорозі М-06, що проходить повз населений пункт село Користь; окрім цього запис з відеореєстратора містить позначення місця його поточного розташування в момент проведення відеофіксації шляхом відображення системи координат - 50.60086, 26.98940, введенням цих координат до картографічного веб-сервісу Google Maps судом встановлено, що ці координати відповідають місцю розташування автомобільної дороги М-06, що проходить повз населений пункт село Користь;
Додатково до цього з відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції вбачається, що після зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 спочатку зазначив, що не бачив жодних дорожніх знаків про в`їзд до населеного пункту та обмеження швидкості, у подальшому вже висловив думку про недобросовісність дій працівників поліції, які виловлюють транспортні засоби на перевищенні швидкості на спуску автомобільної дороги поруч з населеним пунктом, а вже при завершенні розгляду справи про адміністративне правопорушення та ознайомленні зі змістом спірної постанови фактично погодився з працівником поліції з приводу того, що початок населеного пункту село Користь позначений дорожнім знаком на білому фоні, тобто дорожнім знаком 5.49, а не 5.51.
4) листом Служби автомобільних доріг у Рівненській області № 8/1458 від 07.09.2022, з якого вбачається, що початок населеного пункту село Користь з обох напрямків руху по автомобільній дорозі М-06 сполученням Київ-Чоп (як у напрямку з м. Львова до Києва, так і в зворотному напрямку) позначений саме шляхом встановлення дорожнього знаку 5.49; окрім цього, перед початком цього населеного пункту в обох напрямках автомобільної дороги встановлено також дорожній знак 5.76 «Автоматична фіксація порушень Правил дорожнього руху».
Вирішуючи питання з приводу того, чи перевищував ОСОБА_1 встановлені обмеження швидкості у межах населеного пункту, тобто чи рухався він зі швидкістю більше 70 км/год, суд враховує, що єдиним доказом, який підтверджує ці обставини є фотозображення та відеозапис з пристрою TruCAM LTI 20/20 ТС008354, з яких вбачається, що швидкість руху ОСОБА_1 у межах населеного пункту становила 78 км/год.
При оцінці допустимості показників цього пристрою та можливості їх використання в якості доказів суд виходить з наступного.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною першою статті 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї норми закону, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.
Суд звертає увагу, що тільки належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем може підтвердити правомірність накладення на нього адміністративного стягнення та вважається належним доказом по справі.
Незгода позивача мотивована тим, що згідно з усталеною судовою практикою використання з руки приладу TruCam, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, не відповідає вимогам статті 40 Закон № 580-VIII.
Водночас, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/35389 від 21 листопада 2025 року, виданого ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів», чинного до 21 листопада 2026 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTI 20/20 серійний № ТС 008354, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 0 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +/-2 км/год. в діапазоні від 0 км/год. до 100 км/год.; +/-2% в діапазоні понад 100 км/год. до 320 км/год.
Можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20 № ТС 008354 виробництва компанії «LaserTechnologyInc» також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023, який засвідчує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSO/IES 18033-3:2015.
Окрім того, з листа ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/30 від 01.07.2025 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.
Таким чином, технічними характеристиками приладу TruCam LTІ 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму, передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2 км/год. в діапазоні від 0 км/год. до 100 км/год.; +/-2% в діапазоні понад 100 км/год. до 320 км/год.
Відтак, вказане підтверджує факт правомірності використання приладу для вимірювання швидкості та спростовує доводи апелянта в цій частині.
Таким чином, доводи позивача про незаконність використання приладу TruCam у ручному режимі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема технічною документацією на прилад, свідоцтвом про його повірку, а також офіційними роз`ясненнями компетентних органів, які підтверджують можливість та допустимість його використання саме у ручному режимі.
Посилання позивача на положення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є помилковими, оскільки зазначена норма визначає загальні повноваження поліції щодо застосування технічних засобів, однак не містить заборони на використання сертифікованих вимірювальних приладів у ручному режимі. При цьому, спеціальні технічні характеристики приладу TruCam прямо передбачають можливість його використання шляхом утримання в руках.
Буквальне тлумачення положень абзацу 7 ч. 1 ст. 40 вищезазначеного Закону дає можливість дійти висновку, що в цій нормі наведено перелік можливих способів використання технічних приладів та пристроїв, які наведені у п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію». На це орієнтує використання законодавцем словосполучення «поліція може». Тобто, цією нормою передбачено лише декілька з числа можливих способів застосування технічних приладів та пристроїв, а не визначено вичерпні та обов`язкові умови їх застосування.
На переконання суду, якби законодавець у вищезазначеній нормі права хотів встановити обов`язковий та вичерпний перелік способів застосування поліцією технічних приладів та пристроїв для фіксації правопорушень, то зробив би це шляхом використання іншого словосполучення, наприклад, «поліція повинна».
Вищезазначені висновки щодо можливості використання показань приладу TruCam, застосованого в ручному режимі, в якості доказу перевищення встановлених обмежень швидкості руху відповідають позиції Шостого апеляційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 24.03.2026 у справі № 751/10988/25 (провадження № А/855/3888/26), від 22.01.2025 у справі № 361/6364/24 (провадження № A/855/21969/24), від 04.02.2026 у справі № 375/1473/25 (провадження № А/855/2373/26), від 24.11.2025 у справі № 753/14377/25 (провадження № А/855/28086/25), від 22.01.2025 у справі № 759/14501/24 (провадження № A/855/21583/24) тощо.
Надані відповідачем відео- та фотоматеріали з приладу TruCam містять інформацію щодо швидкості руху транспортного засобу позивача, часу та місця вчинення правопорушення, що відповідає вимогам належності та допустимості доказів, визначених статтею 251 КУпАП, а відтак обґрунтовано покладені судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення.
З огляду на встановлені обставини, а саме перевищення позивачем швидкості руху на 28 км/год у межах населеного пункту, суд доходить висновку про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також висновку про правомірність та обґрунтованість постанови серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026.
Інші доводи та аргументи, викладені у позовній заяві, не свідчать про протиправність та необґрунтованість постанови серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026, а також не впливають на висновки суду.
При цьому з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень. Однак, відповідачем підтверджено правомірність свого рішення.
За результатами розгляду справи та дослідження матеріалів справи суд вважає інкриміноване обвинувачення обґрунтованим. Тобто як факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, так і його вина у вчиненні правопорушення доведені.
Відповідно за результатами перевірки рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, судом встановлено обґрунтованість та правомірність такого рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
У зв`язку з вищевикладеним суд доходить висновку про необхідність залишення постанови серії ЕНА № 6798852 від 09.03.2026 без змін, а позовної заяви ОСОБА_1 без задоволення.
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 5, 7 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви, судові витрати позивача не підлягають розподілу.
У свою чергу, відповідачем не заявлено про понесення судових витрат.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 242, 244, 245, 246, 255, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення складено 08 червня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко