ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Львів	Справа № 342/1112/25 пров. № А/857/15850/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
Головуючого судді Мандзія О.П.,
Суддів Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2026 року у справі №342/1112/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Степаненка Михайла Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

суддя в 1-й інстанції Андріюк І.Г.,
дата ухвалення рішення 23.02.2026,
місце ухвалення рішення м. Городенка,
дата складання повного тексту судового рішення 23.02.2026,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) через свого представника - адвоката Дирбавку Романа Мирославовича, звернувся до Городенківського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - апелянт), головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Степаненка Михайла Володимировича (далі – відповідач 2), в якій просив: визнати протиправною та скасувати постанову від 17.10.2025 по справі про адміністративне порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ №00008379 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладення штрафу у розмірі 8500 грн; провадження у справі закрити; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача витрати зі сплати судового збору у сумі 484,48 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач виніс постанову від 17.10.2025 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на накладення штрафу у розмірі 8500 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП. За змістом постанови позивач допустив рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів на 5,863% (2,345 т) при дозволеній фактичній масі 40 тон. Вважає постанову необґрунтованою. Оскаржувана постанова не містить даних, що за позивачем зареєстрований транспортний засіб VOLVO FN 13.460, д.н.з НОМЕР_1 та інших даних, які визначають позивача як відповідальну особу. Згідно витягу з єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів відомості щодо транспортного засобу VOLVO FN 13.460, д.н.з НОМЕР_1 відсутні. Оскаржувана постанова не містить усіх передбачених відомостей про суб`єкта адміністративної відповідальності, передбачених ст. 283 КУпАП, а також інші обов`язкові відомості, визначені ст. 283 КУпАП та Інструкцією.
Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 у цій справі позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 17.10.2025 у справі про адміністративне порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ №00008379 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 8500 грн. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі - закрито. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 484,48 гривень сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені ст. 132-2 КУпАП та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, показники порушення, що зафіксовані в автоматичному режимі, і втручання сторонніх осіб в яке є неможливим, є доведеними та беззаперечно визначені сертифікованим та введеним в експлуатацію пристроєм.
Крім того, приписи п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі також ПДР), стосуються виключно перевезень з використанням напівпричепу, а не причепу. Транспортний состав, що перевозить вантаж з використанням причепу є автопоїздом, експлуатація автопоїздів регулюється окремими нормативними вимогами (п. 30.3 ПДР).
Відповідно до наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , транспортний засіб ZREMB д.н.з. НОМЕР_4 це загальний причіп пр-бортовий-тентований контейнеровоз-е, транспортний засіб VOLVO FH 13.460 (тягач) д.н.з. НОМЕР_1 - загальний вантажний бортовий-тентований контейнеровоз-с. Оскільки норма, яку застосовує суд першої інстанції у своєму рішенні визначає, що для збільшення максимально допустимої загальної маси транспортного засобу перевезення мають здійснюватися з використанням саме напівпричепа-контейнеровоза, суд першої інстанції при прийнятті рішення сформував невірні висновки.
Апелянт просив скасувати рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23.02.2026 у справі №342/1112/25 та постановити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
14.05.2026 від ОСОБА_1 через його представника Дирбавку Романа Мирославовича надійшов відзив на апеляційну скаргу. Зазначено, що спірним у межах цієї справи є застосування до транспортних засобів параметрів, передбачених для контейнеровоза.
Згідно з відмітками в технічному паспорті вантажного автомобіля VOLVO FH 13.460 за VIN-кодом НОМЕР_5 , тип кузова зазначено: бортовий-тентований, з приміткою: контейнеровоз-С, повна маса 26000 кг, маса без навантаження 12700 кг Також, згідно з відмітками в технічному паспорті причепа ZREMB PC 130 за VIN кодом НОМЕР_6 , тип кузова зазначено: бортовий-тентований, з приміткою: контейнеровоз-Е, повна маса 19500 кг, маса без навантаження 6800 кг Така ж за змістом інформації щодо вказаних транспортних засобів міститься і в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, що стверджується відповідними витягами. Граничне обмеження загальної маси для відповідного типу транспортних засобів (контейнеровоз) встановлено на рівні 44 тон.
Щодо змісту вказаної постанови, то така не містить повні відомості про всі транспортні засоби, що зафіксовані в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), оскільки не містить відомостей про причеп-контейнеровоз, що не відповідає вимогам статті 283 КУпАП. Таким чином, саме відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами того, що транспортні засоби під час перевезення вантажу не використовувалися за призначенням саме як контейнеровоз, оскільки перевозив не контейнер. До того ж, враховуючи факт проведеної державної реєстрації зазначених транспортних засобів як контейнеровози, відповідач у межах спірних правовідносин мав класифікувати їх як контейнеровози. Разом з тим, оскаржувана постанова не містить виміряних з урахуванням похибки вагових параметрів транспортних засобів, які перевищили нормативні вагові параметри, встановлені саме для контейнеровозів. Враховуючи зазначене, сторона позивача вважає, що судом першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановлено фактичні обставини справи, надано їм належну правову оцінку та підставно задоволено позов.
Сторона позивача просила апеляційну скаргу Державної служби з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Крім того, у вказаному відзиві викладено прохання здійснювати апеляційний розгляду за відсутності позивача та його представника
Відповідач 2 відзиву чи будь-яких заяв щодо апеляційної скарги не подавав.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За статтею 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Сторони про дату час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, явки уповноважених представників не забезпечили, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту (окрім сторони позивача) не подавали, а тому за правилами ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозапису не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що 17.10.2025 головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Степаненком М.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8500 гривень.
За змістом постанови АВ №00008379 02.10.2025 о 12.59 год за адресою М-06, км 54+285, Київська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 13.460, д.н.з НОМЕР_1 та відповідальна особа ОСОБА_1 допустив рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, зазначених п. 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,86% (2.345 тон) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон. Результати автоматичної фіксації транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення: виміряні з урахуванням похибки вагові або габаритні параметри транспортного засобу, загальна маса – 42345 кг, фактичні зафіксовані параметри тз: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; 4 вісь; 5 вісь; відстань між вісями 1-2: 4910 мм, 2-3: 1340 мм, 3-4: 6650 мм, 4-5: 1510 мм, навантаження на вісь 1 - 7450 кг, 2 - 10350 кг, 3 - 9800 кг, 4 - 9850 кг, 5 - 9600 кг, загальна маса - 47050 кг.
Не погоджуючись із спірною постановою, позивач звернувся до суду із позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що при встановлені технічних характеристик транспортного засобу VOLVO FH 13.460, д.н.з НОМЕР_1 , особа, яка складала оскаржувану постанову, повинна була ідентифікувати його як вантажний бортовий тентований контейнеровоз та визначати можливе перевищення ним фактичної маси виходячи із максимально дозволеної для контейнеровозів у розмірі 44 тони, а не 40 тон, як було враховано ним при проведенні розрахунків.
Відповідачем в оскаржуваній постанові в порушення Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (затвердженого постановою КМУ №1174 від 27.12.2019) не встановлено державний номерний знак причепу, внаслідок чого не були встановлені дійсні характеристики таких транспортних засобів та помилково визначена дозволена максимальна маса. Відповідачем не були встановлені достатні та необхідні відомості щодо технічних характеристик транспортного засобу, який рухався через автоматичний пункт вагового контролю, внаслідок чого була помилково визначена дозволена максимальна маса такого транспортного засобу у розмірі 40 тон, і відповідно необґрунтовано встановлено перевищення максимально дозволеної загальної маси транспортного засобу, що виключає наявність у діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони вказаного правопорушення, у зв`язку із чим позов підлягає до задоволення зі скасуванням оскаржуваної постанови та закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає таке.
Положеннями ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у ст. 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а частини перша - друга статті 76 КАС України передбачають, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Статтею 132-1 КУпАП визначено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.
Відповідно до частини другої цієї статті перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.
Згідно з ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).
Відповідно до пункту 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з п. 22.5 ПДР допускається рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли їх параметри не перевищують для доріг державного значення фактичну масу понад 40 т для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом; 44 т для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (надалі - Правила №30).
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують правила дорожнього руху несуть відповідальність згідно із законодавством.
У той же час, відповідно до п. 3 Правил №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд (абз. 4 п. 4 Правил №30).
Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл , який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Таким чином за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, передбачено адміністративну відповідальність згідно наведеними вище положеннями ст. 132-1 КУпАП.
Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (далі - Порядок №1174).
Згідно з п. 2 Порядку №1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.
Відповідно до п. 7 Порядку №1174, фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку.
Відповідно до п. 10 Порядку №1174 під час передачі інформаційних файлів та метаданих Укртрансбезпекою впроваджуються організаційно-технічні заходи, які забезпечують захист інформації, що передається, відповідно до ступеня її конфіденційності.
Передача інформаційних файлів та метаданих через незахищене середовище (Інтернет) повинна здійснюватися з використанням засобів криптографічного захисту інформації, які мають чинні позитивні експертні висновки у сфері криптографічного захисту інформації.
Для автентифікації автоматичних пунктів та підтвердження цілісності на кожен інформаційний файл автоматично накладається кваліфікована електронна печатка або кваліфікований електронний підпис.
Під час передачі інформаційних файлів та метаданих проводиться їх автоматизована перевірка в інформаційно-телекомунікаційній системі на цілісність та походження даних.
Положеннями п. 12 Порядку №1174 врегульовано, що автоматичний пункт може забезпечувати, вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу (за можливості); вимірювання габаритів транспортного засобу (за можливості); фіксацію та розпізнавання номерного знака транспортного засобу; фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-комунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-комунікаційної системи.
Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядку).
Так, системний аналіз положень Порядку №1174 свідчить, що здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті може здійснюватися, зокрема шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів - комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу тощо.
У подальшому така інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих, які містять інформацію про засоби вимірювальної техніки, місце фіксації, найменування автомобільної дороги, дату і час фіксації здійснення вимірювання тощо, фотографії транспортного засобу, відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт.
При цьому система забезпечує автоматизоване формування проекту постанови про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою автоматичних пунктів, відповідно до законодавства.
Як попередньо було зазначено, відповідно до підпункту «б» п. 22.5 ПДР допускається рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли їх параметри не перевищують для доріг державного значення фактичну масу понад 40 т для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом, 44 т для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Так, відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів серії СТМ №390306, СТМ390305, VOLVO FH 13.460, д.н.з. НОМЕР_1 , є загальним вантажним бортовим тентованим контейнеровозом - С; причеп ZREMB PC 130, д.н.з НОМЕР_4 є загальним причепом ПР- бортовим-тентованим, контейнеровозом Е.
За даними Головного сервісного центру МВС від 01.12.2025 на 02.10.2025 транспортний засіб зареєстрований за ТОВ «ВАГАЛОН», що також вказано у відповідних свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів (а.с.93,94).
З відкритих даних «Опендатабот» встановлено, що директором ТОВ «ВАГАЛОН» є ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції вважав, що у даному випадку мали місце саме контейнерні перевезення відповідним транспортним засобом - контейнеровозом. За таких обставин, зазначення у спірній постанові про допустиму базову вагу транспортного засобу 40 тон, відповідачем здійснено невірний розрахунок відсоткового перевищення, та, у наслідку, здійснено невірні розрахунки перевищення маси транспортного засобу. При здійсненні розрахунку перевищення вагових параметрів відповідачем не було враховано тип тягача та причепа, що використовувався при перевезенні вантажу. Таким чином, при встановлені технічних характеристик транспортного засобу VOLVO FH 13.460, д.н.з НОМЕР_1 , особа, яка складала оскаржувану постанову, повинна була ідентифікувати його як вантажний бортовий тентований контейнеровоз та визначати можливе перевищення ним фактичної маси виходячи із максимально дозволеної для контейнеровозів у розмірі 44 тони, а не 40 тон, як було враховано ним при проведенні розрахунків.
Проте, апеляційний суд з такими доводами не погоджується та вважає їх помилковими.
Відповідно до диспозиції п. 22.5 ПДР допускається рух транспортних засобів та їх составів масою 44 т у разі наявності усіх наступних кваліфікуючих ознак:
- трьохвісний автомобіль (тягач);
- двовісний або трьохвісний напівпричеп (контейнеровоз),
- здійснення перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра.
Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 2 Міжнародної конвенції про безпечні контейнери (02.12.1972), контейнер означає предмет транспорного обладнання, а) що має постійний характер і, відповідно, є досить міцним, щоб бути придатним для багаторазового використання.; б) спеціально сконструйований для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перезавантаження; в) сконструйований з урахуванням необхідного закріплення та (або) легкої обробки й для цього обладнання кутовими фітингами, тощо;
Термін «контейнер» не включає ні транспортних засобів, ні пакування; однак він поширюється на контейнери, коли вони перевозяться на шасі.
Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.01.1997 (далі - Правила) визначено, що вантажним контейнером є одиниця транспортного обладнання багаторазового використання, призначена для перевезення та короткочасного зберігання вантажів без проміжних перевантажень, зручна для механізованого навантаження та розвантаження, завантаження та вивантаження (внутрішній об`єм дорівнює 1 куб.м і більше). 
Напів/причеп-контейнеровоз - це транспортний засіб спеціалізованого призначення, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій-контейнерів. 
Цими Правилами встановлена заборона на перевезення в універсальних контейнерах сипучого вантажу без тари (ст. 17 Правил).
Універсальні автомобільні контейнери призначені для перевезення дрібних партій вантажів без тари, у первинній або у полегшеній тарі. В цих контейнерах перевозяться продовольчі і промислові товари широкого споживання, продукція виробничо-технічного призначення, сільськогосподарські продукти і домашні речі громадян.
Забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.
Окремі вантажні місця, які подаються для перевезення в контейнері, мають бути масою не більше 80 кг.
Спеціальні контейнери належать вантажовідправникам і вантажоодержувачам та призначаються для перевезення автомобільним транспортом певних видів вантажів, які потребують додержання особливих умов під час транспортування.
Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера. Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.
Згідно п.п. 21, 2.2 Додатку 1 до Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України 17.08.2012 №521, напівпричіп - буксируваний колісний засіб, за умови рівномірного завантаження якого вісь (осі) розташовано позаду центра мас, який обладнано зчіпним пристроєм, що передає на тягач горизонтальну та вертикальну навантагу.
Причіп - буксируваний колісний засіб, який має принаймні дві осі, обладнано зчіпним пристроєм, що здатний рухатися вертикально відносно причепа та призначений для повороту передньої осі (осей або їхніх коліс), який, проте, не передає значної вертикальної навантаги на тягач.
Проаналізувавши долучені до матеріалів справи свідоцтво про реєстрацію ТЗ (а.с. 94) на загальний причеп бортовий-тентований контейнеровоз, та матеріали фотофіксації правопорушення, судом апеляційної інстанції встановлено, що у спірній ситуації перевезення вантажу здійснювалось автомобілем, який не відповідає ознакам трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів.
Зокрема, з фото не встановлено наявності напівпричепу з універсальним контейнером, при цьому на всіх фото автомобіль з причепом має тентовий дах та бокові стінки.
Оскільки наявними доказами підтверджено, що спірне перевезення здійснювалося за допомогою вантажного бортового причепа тентованого контейнеровозу, а не двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом) то відповідачем правомірно при обчисленні перевищення ваги здійснено з врахуванням допустимої максимальної ваги 40т.
Суд першої інстанції, ідентифікуючи в оскаржуваному рішенні вантажний бортовий тентований контейнеровоз, помилково визначив можливу фактичну масу, виходячи з максимально дозволеної для контейнеровозів у розмірі 44 тон, а не 40 тон, оскільки відповідно до п. 22.5 ПДР дозволено рух транспортних засобів та їх составів вагою 44 тон лише для трьохвісного автомобіля (тягача) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровозом), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, а не для усіх типів контейнеровозів. 
З метою збереження автомобільних доріг від руйнування через значні навантаження на дорожнє покриття законодавцем установлено заборону перевезення подільних вантажів транспортними засобами та їх составами, що перевищують установлені параметри фактичної маси та навантаження на вісь (осі).
У контексті п. 22.5 ПДР перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, так і навантаження на осі.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №803/1540/16.
Надаючи оцінку в спірній постанові щодо додержання вимог Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512, ст. 283 КУпАП України, то така містить усі необхідні реквізити, а розрахунок загальної маси транспортного засобу був обрахований з урахуванням похибки пристрою, помноженою на фактично зафіксований параметр габариту/ваги вантажу. При цьому, апеляційний суд наголошує, що відповідне правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі технічним засобом, що пройшов технічну повірку відповідно до свідоцтв про повірку технічного засобу, які долучені до матеріалів справи.
Отже, ураховуючи встановлені у справі обставини, за результатом апеляційного розгляду, колегія суддів уважає, що дії відповідача, як суб`єкта владних повноважень, у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами, відповідали критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки останній, приймаючи оскаржувану постанову, діяв в межах норм законодавства та на підставі встановлених обставин справи.
Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, та приймаються колегією суддів у якості належних.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.
З урахуванням приписів ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, ч.4 ст.229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2026 року у справі № 342/1112/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, головного спеціаліста відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Степаненка Михайла Володимировича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич