ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/29863/25	
(суддя Рябчук О.С., м. Дніпро)
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №160/29863/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 жовтня 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області згідно з яким, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.08.2025р., про відмову у перерахунку пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), період: з 23.03.1995 по 29.05.1998рр., що підтверджується трудовою книжкою, Довідками №41 та №90 від 26.03.2002, які уточнюють особливий характер роботи, умови праці, необхідних для перерахунку пільгової пенсії.
Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах. Однак, при розрахунку пільгового стажу позивача не було враховано період роботи по Списку № 2 з 23.03.1995 по 29.05.1998рр., що порушує його соціальні права, оскільки призвело до зниження пенсійної виплати. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року позов задоволено.
Суд, визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.08.2025р. №36676-27288/К-01/8-0400/25, про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), період: з 23.03.1995 по 29.05.1998рр., що підтверджується трудовою книжкою, Довідками №41 та №90 від 26.03.2002, які уточнюють особливий характер роботи, умови праці, необхідних для перерахунку пільгової пенсії.
Рішення суду мотивовано тим, що трудова книжка позивача містить всі належні та необхідні записи для підтвердження наявного пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку № 2.».
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оскаржило його в апеляційному порядку з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неправильного застосування норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач перебуває на пенсійному обліку з 05.08.2024 та отримуєте пенсію за віком на пільгових умовах Списком № 2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До страхового стажу не було зараховано, згідно записів трудової книжки, період роботи з 03.09.1990 по 29.05.1998, оскільки на печатці, якою завірено запис про звільнення з роботи, неможливо ідентифікувати назву підприємства. Відомості про нарахування підприємством позивачу заробітної плати (доходу) за січень-травень 1998 року у Реєстрі відсутні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з 05.08.2024 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
16.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою щодо проведення перерахунку пенсії та зарахування пільгового стажу.
Листом від 14.08.2025 року №36676-27288/К-01/8-0400/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено позивача, що до страхового стажу не було зараховано, згідно записів трудової книжки, період роботи з 03.09.1990 по 29.05.1998, оскільки на печатці, якою завірено запис про звільнення з роботи неможливо ідентифікувати назву підприємства.
Період роботи з 03.09.1990 по 22.03.1995 зараховано до страхового та пільгового стажу на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 по справі №160/31468/24.
Законність та обґрунтованість вищезазначеного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, враховуючи положення частини 1 статті 308 КАС України, згідно з якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
При цьому, статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачаються наступні записи за спірні періоди: -Дніпродзержинське спеціалізоване управління ПО «Укрелектрочормет»;
-23.03.1995 призначений на посаду майстра по ремонту електрообладнання у основних цехах металургійних заводів. Наказ №43-к від 23.03.1993р.;
-29.05.1998 звільнений по ст. 36 п. 5 по переводу на ДМК ім. Дзержинського. Наказ № 73 від 26.05.1998р.
Окрім копії трудової книжки позивачем надано копію довідки КП «Електротехсервіс» від 26.03.2002р. № 41 «Про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», видану ОСОБА_1 в тому, що він повний робочий день працював з 23 березня 1995 року по 29 травня 1998 року 03 роки 02 місяці 06 днів на виробництві аглодоменному, металургійному ДМК ім. Дзержинського в якості майстра по ремонту електро обладнання в основних цехах металургійного виробництва ім. Дзержинського, що передбачено Списком №2 розділом ІІ, ІІІ, підрозділом 1-5 позиції 20402005-23362. Довідка видана на підставі нормувальних завдань, актів форми Ф-2, штатного розпису, відомостей нарахування заробітної плати.
Наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110; далі - Інструкція) затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (далі – Інструкція №58).
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Трудова книжка позивача окрім належних записів про роботу, що містять назви підприємств, повні записи з номерами наказів, розпоряджень, дат, скріплених записів підписами відповідальних осіб та печатками. Записи зроблені чітко та послідовно.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Враховуючи те, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, суд апеляційної інстанції вважає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи позивача.
За умовами частини 3 статті 44 Закону України № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Тобто, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.
За наведених обставин, суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці та інших документах позивача, як того вимагає частина 3 статті 44 Закону №1058-IV.
Враховуючи те, що записи трудової книжки позивача містять інформацію щодо періодів роботи, професії або посади, що обіймалися позивачем у спірний період, зроблені чітко та послідовно, при цьому відповідач за наявності у нього права визначеного статтею 44 Закону №1058-IV не надав доказів того, що записи трудової книжки позивача є недостовірними, колегія суддів вважає, що твердження відповідача - «…засвідчено печаткою підприємства, яку неможливо ідентифікувати…» не може бути підставою для відмови у реалізації позивачем права на призначення пенсії.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2025 року у справі №160/29863/25 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 06 липня 2026 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.А. Шальєва