ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

26 травня 2026 року 	Справа № 160/3926/26  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Юркова Е.О. 	 	
за участі секретаря судового засідання	Ситнік О.В.,	 	
за участі: 	 	 	
представників Головного управління ДПС у Дніпропетровській області представника Каленик І.В. 	 Натолока Ю.В., Литовченко А.Ю.,  Алпенідзе К.Т.	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
УСТАНОВИВ:
19 лютого 2026 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогами: стягнути податковий борг з платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до бюджету у сумі 60350,15 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач має податковий борг у загальному розмірі 60350,15 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 10.06.2024 року №1343700-2412-0463-UA12020010000033698 та №1343701-2412-0463-UA12020010000033698. Відповідачем сума податкового боргу у добровільному порядку не сплачена, у зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду.
Ухвалою суду від 23.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
09.04.2026 року до суду через систему “Електронний суд” від представника ОСОБА_1 – Алпенідзе Катерини Тінтушевни надійшла зустрічна позовна заява до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» № 1343700-2412-0463-UA12020010000033698 від 10.06.2024, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік на суму 55353 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» № 1343701-2412-0463-UA12020010000033698 від 10.06.2024, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік на суму 4997,15 грн.
Вказана позовна заява обґрунтована тим, що за даними ІКС та згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна ОСОБА_1 була власником об`єкта нежитлової нерухомості - інша будівля (нежитлове приміщення), за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 3690,2 кв.м, дата державної реєстрації права власності з 06.03.2020р., частка власності ?; речове право припинено 09.02.2022р.. Вказано, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2019 року по цивільній справі № 200/17466/13ц було встановлено, що ОСОБА_1 набула право власності лише на 1/4 частину нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в той же час як податковий орган здійснив нарахування податку, виходячи з 1/2 частини, що не відповідає дійсній частці, що належала позивачці на праві власності. Разом з тим, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2019 року у справі № 200/17466/13ц було скасовано, отже позивач фактично право власності на зазначену земельну ділянку не набула. На підставі викладеного позивач вважає, що у неї взагалі не виникло обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 та 2022 роки, оскільки на той час вона вже не була власником цього майна, а право власності загалом на 1/2 частину перейшло до ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 14.04.2026 року призначено розгляд адміністративної справи №160/3926/26 за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.
24.04.2026 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, та вказано, що згідно з інформацією, що наявна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 19.03.2026 року вбачається, що загальна площа (кв.м): 3690.2; дата державної реєстрації речового права: 06.03.2020р., дата припинення речового права: 09.02.2022р., частка власності: ?. З огляну на вищенаведене, можна дійти висновку, що у період з 06.03.2020р. по 09.02.2022р. на позивача правомірно поширювалися податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2021 року та 1 місяць 2022 року. У ході формування оскаржуваних ППР відповідачем було використано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у якій міститься докладна інформація, щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
Протокольною ухвалою суду, оголошеною у судовому засіданні 19.05.2026 року із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 160/3629/26 та призначено розгляд справи по суті.
Представник Головного управління ДПС у Дніпропетровській області вимоги позову підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, наведені у позові.
Представник ОСОБА_1 вимоги позову не визнала, просила зустрічний позов задовольнити, посилаючись на доводи, наведені у зустрічному позові.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято:
- податкове повідомлення-рішення № 1343700-2412-0463-UA12020010000033698 від 10.06.2024 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2021 рік на суму 55353 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 1343701-2412-0463-UA12020010000033698 від 10.06.2024 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік на суму 4997,15 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення нараховано на підставі п.п.266.7.1 ст.266 Податкового кодексу України, як власнику об`єкта нежитлової нерухомості - інша будівля (нежитлове приміщення), за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3690,2 кв.м., де ОСОБА_1 належить 1/2 частки в спільній частковій власності.
Зазначена інформація підтверджена інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна станом на 19.03.2026 року.
Судом встановлено, що підставою для реєстрації права власності є рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.10.2013 року у справі № 200/11527/13-ц та рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2019 року у справі № 200/17466/13-ц. 
Так, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2019 року у справі № 200/17466/13-ц позов задоволено частково, визнано об`єкт нерухомості, а саме нежитлову будівлю літ. А-3, літ. А'-І, літ. А"-1, літ. А"'-3, загальною площею 3690,2 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі літ. А-3, літ. А'-І, літ. А"-1, літ. А"'-3, загальною площею 3690,2 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2019 року у справі № 200/17466/13-ц в частині задоволених позовних вимог скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 про розподіл майна, визнання права власності відмовлено.
Разом з тим, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року у справі № 200/11527/13-ц визнано об`єкт нерухомості, а саме - S частки нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, загальною площею 3690,2 кв.м, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, площею 1845,1 кв. м від загальної площі 3 690,2 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане судове рішення набрало законної сили, що встановлено постановою Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі № 200/17466/13-ц.
Відповідно до норм статті 59 Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано податкову вимогу форми “Ф” № 0029798-1306-0436 від 04.11.2024 року про обов`язок відповідача сплатити податковий борг на загальну суму 60350,15 грн..
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 1 статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлений законом. 
Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати належні суми податків у встановлені законом терміни.
Згідно з пунктами 36.1, 36.2 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України).
Так, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: 
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України).
Також підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:
об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;
розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;
права на користування пільгою із сплати податку;
розміру ставки податку;
нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Також пунктом 266.7.4 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що у разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Спірними податковими повідомленнями-рішеннями нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на підставі п.п.266.7.1 ст.266 Податкового кодексу України, як власнику об`єкта нежитлової нерухомості - інша будівля (нежитлове приміщення), за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3690,2 кв.м., де ОСОБА_1 належить 1/2 частки в спільній частковій власності.
Так, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2019 року у справі № 200/17466/13-ц позов задоволено частково, визнано об`єкт нерухомості, а саме нежитлову будівлю літ. А-3, літ. А'-І, літ. А"-1, літ. А"'-3, загальною площею 3690,2 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень, які знаходяться у нежитловій будівлі літ. А-3, літ. А'-І, літ. А"-1, літ. А"'-3, загальною площею 3690,2 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.07.2020 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2019 року у справі № 200/17466/13-ц в частині задоволених позовних вимог скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 про розподіл майна, визнання права власності відмовлено.
Разом з тим, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року у справі № 200/11527/13-ц визнано об`єкт нерухомості, а саме - S частки нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, загальною площею 3690,2 кв.м, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини нежитлової будівлі літ.А-3, літ.А1-1, літ.А11-1, літ.А111-3, площею 1845,1 кв. м від загальної площі 3 690,2 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане судове рішення набрало законної сили, що встановлено постановою Верховного Суду від 10.08.2021 року у справі № 200/17466/13-ц.
З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у ОСОБА_1 у власності визначеного об`єкта оподаткування – 1/2 частки нежитлової нерухомості - інша будівля (нежитлове приміщення), за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3690,2 кв.м., підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 60350,15 грн. відсутні, отже податкові повідомлення-рішення від 10.06.2024 року №1343700-2412-0463-UA12020010000033698 та №1343701-2412-0463-UA12020010000033698 є протиправними та підлягають скасуванню.
Разом з тим, зважаючи на відсутність підстав для нарахування відповідного зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 60350,15 грн. та скасування судом податкових повідомлень-рішень від 10.06.2024 року №1343700-2412-0463-UA12020010000033698 та №1343701-2412-0463-UA12020010000033698, підстави для стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу до бюджету у сумі 60350,15 грн. – відсутні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.
У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.
Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з`ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання зустрічного позову до суду в розмірі 1064,96 грн., що документально підтверджується квитанцією про сплату № 873Р-Е776-0К83-М49С від 07.04.2026 року.
З огляду на задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1064,96 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Також вирішуючи клопотання про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області витрат на правничу допомогу у сумі 10000 грн., суд виходить із такого.
Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Так, за приписами частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 4 вказаної статті, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно частини 6 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.
Частиною 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом частин 4-5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Вирішуючи заяву, суд виходить із того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09 червня 2017 року Звітно-виборним з`їздом адвокатів України, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19 та від 28 квітня 2021 року у справі № 640/13685/19.
Судом встановлено, що професійну правничу допомогу позивачу було здійснено за договором про надання правничої допомоги від 04.03.2026 року №40, укладеного між ОСОБА_1 (клієнт) та Алпенідзе Катериною Тінтушевною (адвокат).
Додатковою угодою №1 від 28.04.2026 року узгоджено розмір гонорару 10000,00 грн.
Актом від 28.04.2026 року здавання-приймання виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 04.03.2026 року №40 підтверджено надання правничої допомоги на суму 10000,00 грн.
Разом з тим, проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу – 10000,00 грн. не відповідає умовам співмірності, отже судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесенні позивачем у зв`язку із розглядом цієї справи, підлягають відшкодуванню у розмірі 5000,00 грн.
Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Зважаючи на складність справи, суд вважає, що сума у розмірі 10000,00 грн. на оплату наданих адвокатом послуг є завищеною.
Отже, вказані вище обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у цьому випадку має бути зменшений з 10000,00 грн. до 5000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 177, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул.Сімферопольська, буд.17-а, ІК ВП в ЄДРПОУ 44118658) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ПН НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу - залишити без задоволення.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул.Сімферопольська, буд.17-а, ІК ВП в ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» № 1343700-2412-0463-UA12020010000033698 від 10.06.2024, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2021 рік на суму 55353 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за формою «Ф» № 1343701-2412-0463-UA12020010000033698 від 10.06.2024, яким ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2022 рік на суму 4997,15 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49005; ІК в ЄДРПОУ 44118658) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ПН НОМЕР_1 ) понесені позивачем судові витрати в сумі 1064,96 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 05 червня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков