ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року
м. Київ
справа № 766/4941/25
провадження № 51-418км26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 листопада 
2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22023230000000292, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
м. Одеси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 19 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, у державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, що надають публічні послуги на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.
Вирішено питання щодо: запобіжного заходу; початку строку відбування основного та додаткового покарань; процесуальних витрат.
За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватим 
у колабораційній діяльності, тобто добровільному зайнятті громадянином 
України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному 
на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації 
держави-агресора (ч. 5 ст. 111-1 КК).
Так, ОСОБА_7 , будучи громадянином України, достовірно усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення її території, достеменно знаючи та розуміючи факт захоплення та подальшого незаконного утримання окупаційною адміністрацією РФ та збройними силами РФ території м. Херсону та Херсонської області, у невстановлені час та місці, 
але не пізніше початку вересня 2023 року, діючи умисно, добровільно зайняв 
посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території Херсонської області, а саме, в окупаційній адміністрації держави-агресора - «заместителя губернатора Херсонской области» (мовою оригіналу), а надалі, не пізніше 15 січня 2024 року - «руководителя постоянного представительства Херсонской области при правительстве российской федерации» (мовою оригіналу).
Не погоджуючись із вироком, захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат 
ОСОБА_6 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку міського суду. Херсонський апеляційний суд ухвалою від 13 листопада 2025 року залишив без задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку та на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повернув апеляційну скаргу разом із додатками.
Своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що наведені захисником обставини не є такими, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення апелянта. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Захисник ОСОБА_6 у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що апеляційний суд не врахував поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вироку, зокрема: захисник ОСОБА_6 не брав участі у розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 в місцевому суді; відсутність вироку та доступу до «Електронного суду» призвело до того, що захисник не міг підготувати та подати апеляційну скаргу; після надання доступу до «Електронного суду» апеляційна скарга була підготовлена та направлена протягом двох тижнів до апеляційного суду.
З огляду на викладене вище, стверджує, що необізнаність з мотивами оскаржуваного судового рішення є підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, а тому вважає, що, за наведених ним обставин, відсутні будь-які процесуальні зволікання з боку захисника.
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 просив задовольнити касаційну скаргу.
Прокурор  ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення касаційної скарги захисника і просив ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи в касаційній скарзі захисника, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції, відповідно до ст. 438 КПК, є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості 
й умотивованості судового рішення, вбачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим 
є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписи ст. 395 КПК передбачають, що апеляційна скарга може бути подана 
на вирок протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Тобто, строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо він пропущений із поважних причин.
Так, під час вирішення питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі строку на апеляційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінка особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), й інші доречні обставини.
З огляду на системний аналіз норм процесуального закону під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Про поважність причин для поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом установленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, мали несподіваний характер і не могли бути контрольовані особою, яка звернулася з апеляційною скаргою.
Водночас, згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо 
її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, 
не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції 
за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
З матеріалів провадження вбачається, що 19 серпня 2025 року в порядку спеціального судового провадження Херсонський міський суд Херсонської області ухвалив вирок, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК.
Тобто, строк на апеляційне оскарження цього судового рішення закінчувався 
18 вересня 2025 року.
27 серпня 2025 року захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 звернувся до місцевого суд з клопотанням про надання йому копії вироку та доступу до системи «Електронний суд». 
20 вересня 2025 року захисник ОСОБА_6 подав через систему « Електронний суд» апеляційну скаргу на вказаний вирок суду від 19 серпня 2025 року.
Ухвалою судді-доповідача Херсонського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року апеляційну скаргу повернуто апелянту, як таку що подана після закінчення строку на апеляційне оскарження і апелянт не порушував питання про поновлення цього процесуального строку.
15 жовтня 2025 року адвокат ОСОБА_6 повторно подав апеляційну скаргу на вказаний вирок з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
За наслідками розгляду зазначеного клопотання Херсонський апеляційний суд ухвалою від 13 листопада 2025 року відмовив у його задоволенні та на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК повернув апеляційну скаргу разом із додатками.
Верховний Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції передчасними.
Так, цей суд мотивував своє рішення тим, що наведені у клопотанні захисника обставини - підготовка та подання апеляційної скарги протягом двох тижнів з дня відкриття йому доступу до матеріалів провадження через систему «Електронний суд» не можна визнати такими, які не залежали від процесуальної поведінки захисника, і відповідно поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження.
Водночас, як убачається з матеріалів кримінального провадження захисник 
у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, крім іншого, посилався на те, що відсутність вироку та доступу до системи «Електронний суд» перешкоджали йому підготувати та подати апеляційну скаргу, оскільки він не був обізнаний з мотивами оскаржуваного судового рішення, що, як він вважав, 
є підставою для поновлення пропущеного строку.
Проте, суд апеляційної інстанції не здійснив ретельного аналізу насамперед того, чи вживав захисник ОСОБА_6 , з огляду на його необізнаність з мотивами оскарженого судового рішення, розумних заходів для того, щоб якнайшвидше реалізувати своє право на апеляційне оскарження, після отримання ним копії вироку та надання йому доступу до матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 . 
Зокрема, апеляційний суд установив, що захисник ОСОБА_6 , після отримання копії вироку та надання йому доступу до системи «Електронний суд», протягом двох тижнів подав апеляційну скаргу, що, на переконання Суду, свідчить про те, що захисник у межах строку на апеляційне оскарження вживав розумних заходів 
для того, щоб реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, для чого йому насамперед необхідно було отримати копію вироку та ознайомитися з його змістом.
Водночас апеляційний суд не врахував загальної тривалості строку на оскарження вироку (30 днів), фактично наявного у захисника періоду часу після отримання копії судового рішення і надання доступу до системи «Електронний суд», для підготовки та подання апеляційної скарги, а також часу, що минув з дати завершення встановленого законом тридцятиденного строку на апеляційне оскарження до фактичного подання апеляційної скарги.
Так, апеляційний суд у своєму рішенні не спростував того, що захисник протягом двох тижнів після отримання копії судового рішення і надання доступу до системи «Електронний суд» підготував і 20 вересня 2025 року подав апеляційну скаргу, тобто через два дні після спливу встановленого законом тридцятиденного строку на апеляційне оскарження вироку (18 вересня 2025 року).
Отже, захисник підготував і подав апеляційну скаргу у строк, що по суті дорівнює половині встановленого законом тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги на вирок місцевого суду, а час пропуску ним цього строку становив лише два дні, що за вказаних вище обставин не може свідчити про несумлінність захисника під час підготовки та подання апеляційної скарги.
Крім того, після постановлення ухвали про повернення захиснику скарги, він вдруге звернувся з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку 
на оскарження без невиправданих зволікань, що є свідченням того, що апелянт намагався вчинити усі залежні від нього процесуальні дії у розумний строк для реалізації свого права на апеляційне оскарження.
Однак, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки зазначеним вище обставинам, а тому у цьому конкретному випадку допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які згідно з ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення. 
За таких обставин касаційну скаргу захисника необхідно задовольнити, а ухвалу апеляційного суду - скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого потрібно врахувати наведене й ухвалити судове рішення, 
яке би відповідало приписам ст. 370 КПК. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  задовольнити. 
Ухвалу Херсонського апеляційного суду від 13 листопада 2025 року стосовно  ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, 
є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3