ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року	справа № 380/6497/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 03.04.2018по 13.03.2026(включно).
-стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 163121,07грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.04.2018 по 13.03.2026, з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач не провів своєчасно розрахунок у зв`язку із звільненням. Зазначає, що оскільки відповідачем на день звільнення зі служби не проведено повного розрахунку при звільненні зі служби, позивач набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України. У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою від 09.04.2026 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків. У визначений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви частково, а саме не надав довідку про розмір середнього заробітку, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати працівників підприємств, установ і організацій усіх форм власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Ухвалою від 17.04.2026 суддею відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.
Відповідач заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України до суду не надав.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини 7 статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини 5 статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Суд установив таке.
Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, звільнений з військової служби у запас відповідно до п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я та виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення 08.11.2019 (наказ №247 від 08.11.2019 .
Позивач звернувся до центрального архіву НГ України. З наданих матеріалів позивачу стало відомо, що йому неправильно нараховувалася індексація грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 08.11.2019.
Позивач звернувся до відповідача із заявою 09.10.2024 з питань виплати індексації грошового забезпечення.
Відповідач листом від 16.10.2024 № 50/14/12-і3-1695 повідомив позивача, що дані про нарахування грошового забезпечення, особисті картки грошового забезпечення за 2018-2019 відсутні у військовій частині, так як направлені для збереження в Центральний архівний відділ Національної гвардії України.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.11.2019, виходячи з фіксованої величини 4463,15 грн., позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 в адміністративній справі № 380/26096/24 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.11.2019 відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, та з врахуванням виплачених сум.
13.03.2026 позивач отримав від військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахунок грошового забезпечення на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 в адміністративній справі № 380/26096/24 в сумі 84379,06грн. Факт виплати та зарахування вказаних коштів позивачу підтверджується випискою банку по картковому рахунку. 
Позивач вважає, що він має право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Особливим способом реалізації права на працю є проходження військової служби за контрактом.
Однією з встановлених державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі також Закон № 2011-XII).
Однак Законом № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116-117 Кодексу законів про працю України.
Наведене відповідає правовій позиції щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби, сформованій у постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16, від 30.01.2019 у справі № 807/3664/14, від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16 та від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу військової частини, було передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно із ст. 117 КЗпП України, в редакції, що діяла на дату виключення позивача із списків особового складу військової частини, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Водночас, у спірних правовідносинах Законом України № 2352-ІХ від 01.07.2022 в статтю 117 КЗпП України внесені зміни, якими передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Верховний Суд у постанові від 28.06.2023 у справі №560/11489/22 вказав, що у контексті цієї справи слід застерегти, що з 19 липня 2022 року стаття 117 КЗпП України діє у редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ. Відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями. На дату звернення позивача до суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, і підлягала застосуванню.
Отже у цій справі суд ураховує норми ст. 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року із врахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, які безпосередньо стосуються норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. 
Стосовно періоду затримки розрахунку при звільненні, котрий тривав після 19 липня 2022 суд ураховує приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України, відповідно до якої законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові. 
Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 у справі № 580/9003/23.

Як встановив суд, позивача, ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 08.11.2019 №247 з позивачем припинено (розірвано) контракт та виключено зі всіх видів забезпечення, 08 листопада 2019 року.
При звільненні, позивачу не було виплачене належне йому грошове забезпечення у зв`язку з чим позивач звертався за захистом своїх прав до суду. 
При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів грошового забезпечення, що підтверджується виписками по надходженням по картці/ рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: 
13.03.2026 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 року у справі № 380/26096/24 на картку/рахунок ОСОБА_1 зараховано грошове забезпечення (оплата індексація) в розмірі 84 379,06 грн. 
Таким чином, при розрахунку суми середнього заробітку, який належить до виплати, період стягнення середнього заробітку слід поділити на дві частини: 
до 19 липня 2022 стосовно періоду з 09.11.2019 року до 18.07.2022 року, до якого застосовуються норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року і
після 19 липня 2022 стосовно періоду з 19.07.2022 року до 13.03.2026 року, до якого застосовуються норми статті 117 КЗпП України у редакції чинній на момент ухвалення рішення, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які відповідач невчасно сплатив. 

Стосовно розрахунку середнього заробітку, який належить до виплати позивачу з урахуванням норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19 липня 2022, то суд зазначає таке.
Так, період затримки розрахунку при звільненні з 09.11.2019 року до 18.07.2022 року становить 983 дні. 
Відповідно до наданої відповідачем картки особового рахунку на виплату ГЗ, - грошове забезпечення позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за вересень-жовтень 2019 року) становить 32 931,00 грн. (16 465,50грн + 16 465,50грн), тобто середньоденне грошове забезпечення позивача складає 539,85 грн (32931 грн. /61 днів).
Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 09.11.2019 року до 18.07.2022 року становить: 539,85грн. х 983 днів = 530 672,55 грн. 
Істотна частка індексації ГЗ за час затримки розрахунку при звільненні становить 0,16 (84379,06/530672,55). 
Тобто частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат становить 16% від загальної суми належних до виплати.
Застосовуючи принцип пропорційності 16% від загальної суми середнього заробітку за період з 09.11.2019 до 18.07.2022 становить 84907,61 грн (16% від 530 672,55 грн). 
Таким чином, за період затримки розрахунку при звільненні з 09.11.2019 по 18.07.2022 з відповідача на користь позивача належало б стягнути 84907,61 грн. 
Стосовно розрахунку середнього заробітку, який належить до виплати позивачу з урахуванням норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла після 19 липня 2022, то суд зазначає таке.
Як вже зазначав суд, період затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 обмежується 6 місяцями.
Обмежений 6 місяцями період у цьому спорі є з 19.07.2022 до 18.01.2023, що становить 184 дні. 
Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що обмежений 6 місяцями, становить: 539,85грн х 184 дні = 99 332,40 грн. 
Таким чином, за період затримки розрахунку при звільненні з 19.07.2022 до 18.01.2023 з відповідача на користь позивача належить стягнути 99 332,40 грн.
З урахуванням викладеного, розмір середнього заробітку, який належить стягнути з відповідача на користь позивача становить: 184 240, 01грн. (84907,61+ 99 332,40 грн). 
Водночас, як видно зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 163121,07грн. Саме таку суму позивач вважає належною для нього сатисфакцією з метою отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 9 КАС України суд дійшов висновку про задоволення позову в частині, що заявлена позивачем.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 09.11.2019 до 13.03.2026.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 163121 (сто шісдесят три тисячі сто двадцять один) гривень 07 копійок середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Судові витрати не розподіляти. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складене 18.06.2026.

Суддя Лунь З.І.