ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 462/6440/20
провадження № 61-5065св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та малолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в особі їхнього законного представника ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року під головуванням судді Палюх Н. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М., та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця Миколи Миколайовича, на постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М., за заявою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 та малолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в особі їхнього законного представника ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Ростова Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Міхно Сергія Семеновича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
1. В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (далі - ЛМНО) Ростовою Л. О. 04 вересня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 836.
2. В обґрунтування вимог вказував, що приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О., вчиняючи виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , не перевірила, що відповідно до договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року № ZXR019521.51924.002 майном, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора в якості предмета іпотеки, є квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім того, оскаржуваний виконавчий напис вчинений за відсутності безспірної заборгованості та перевірки дійсного розміру заборгованості, оскільки рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 03 грудня 2015 року у справі № 464/2502/15-ц, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (далі - ПАТ «ВБР») заборгованість за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 у розмірі 267 173,22 грн, яка виникла станом на 03 березня 2015 року.
Разом з тим загальна сума боргу у розмірі 836 598,91 грн, яка вказана у виконавчому написі, станом на 03 листопада 2019 року складається із процентів за користування кредитом, штрафів та пені, які нараховані після припинення дії кредитного договору, що не відповідає приписам статті 1050 ЦК України.
Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій
3. Залізничний районний суд м. Львова рішенням від 26 грудня 2022 року позов задовольнив.
4. Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом ЛМНО Ростовою Л. О. 04 вересня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 836. Вирішив питання про розподіл судових витрат.
5. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що кредитний договір від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001, в забезпечення виконання якого був укладений договір іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає.
6. Також судом враховано, що у виконавчому написі суттєво іншою є сума заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 ніж розмір, вказаний у рішенні Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року.
7. Враховуючи, що збільшення розміру заборгованості відбулося у зв`язку з нарахуванням процентів та пені за користування кредитними коштами після ухвалення рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року, нарахована відповідачем заборгованість станом на 03 листопада 2017 року не є безспірною, так як нарахована в порушення статті 1050 ЦК України, а тому є такою, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом.
8. Львівський апеляційний суд постановою від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Дяківа В. Б. задовольнив частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року змінив, виклав мотивувальну частину рішення у редакції постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.
9. Апеляційний суд виходив з того, що звернення стягнення проведено на предмет іпотеки - кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 37,1 кв. м, проте 04 червня 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР» уклали договір про внесення змін до договору іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, згідно із яким фактично змінено предмет іпотеки на квартиру загальною площею - 50,7 кв. м, житловою площею - 37,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 .
10. Таким чином, суд дійшов висновку, що нотаріусом звернуто стягнення на майно за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат».
11. Також апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що виконавчий напис вчинено щодо стягнення заборгованості, яку не можна вважати безспірною, оскільки з виконавчого напису слідує, що заборгованість за процентами, комісії та пені стягнута за період, за який право кредитора нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку припинилося.
12. Проте апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 з огляду на те, що виконавчий напис вчинявся не на кредитному договорі, а на іпотечному.
13. Верховний Суд постановою від 10 січня 2024 року касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Дяківа В. Б. залишив без задоволення. Постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишив без змін.
14. Постанова касаційного суду мотивована тим, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки кредитор продовжував нараховувати відсотки та штрафні санкції за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту. Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що було підставою для задоволення позову.
15. Суд касаційної інстанції не прийняв доводи касаційної скарги про те, що боржнику не могла належати квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а тому вона не могла передати її в іпотеку, оскільки з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що чинним власником вказаної квартири є ОСОБА_7 .
16. Заявник не подавав до судів першої та апеляційної інстанцій вказаних інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, хоча у позові позивач посилалася на те, що звернено стягнення на майно, яке не було предметом іпотеки, вони не були предметом оцінки цих судів, а тому не могли оцінюватися й судом касаційної інстанції.
17. В даному випадку звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є належним способом захисту порушеного права, а доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.
Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
18. У травні 2024 року приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. подала до апеляційного суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року.
19. В обґрунтування заяви вказувала, що ОСОБА_1 26 березня 2014 року зверталася з позовом до ОСОБА_8 , третя особа - приватний нотаріус ЛМНО Муха М. Т., про визнання договору іпотеки недійсним, визнання додатку до договору удаваним. Як на підставу позову ОСОБА_1 посилалася на те, що предметом іпотеки є квартира на АДРЕСА_3 . При укладенні договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року предметом іпотеки зазначена квартира на АДРЕСА_2 , яка є майном, що їй не належить, а тому є підстави вважати цей договір, вчинений ОСОБА_1 та ОСОБА_8 для приховання іншого договору, удаваним, який насправді укладений.
20. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року у справі № 466/1894/14-ц у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто апелянту.
21. Під час розгляду вказаної справи третя особа - приватний нотаріус ЛМНО Муха М. Т. надала пояснення, в яких повідомила, що зазначення в змісті договору від 04 червня 2013 року про внесення змін до договору іпотеки адреси предмета іпотеки кв. АДРЕСА_4 , то вказана інформація є помилковою, оскільки опис витягу про державну реєстрацію прав від 12 вересня 2012 року стосується кв. АДРЕСА_1 , а тому на усунення цієї помилки вона надіслала повідомлення позивачу та ПАТ «ВБР» від 14 квітня 2014 року за вих. № 24 з проханням її усунення.
22. Такі пояснення приватного нотаріуса підтверджуються витягом про державну реєстрацію прав номер 35471519 від 12 вересня 2012 року щодо кв. АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта 4616387, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», копія якого міститься в матеріалах справи № 466/1894/14-ц, а також листом від 14 квітня 2014 року № 24/01-16 «Про надання інформації», в якому нотаріус зазначав, що при посвідченні договору про внесення змін до договору іпотеки допущено помилку в пункті, що стосується місцезнаходження предмета іпотеки, копія якого міститься в матеріалах цієї ж справи.
23. Вказані документи підтверджують, що предметом іпотеки згідно із договором іпотеки від 23 серпня 2012 року була, та з урахуванням договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року залишалася, кв. АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 , як іпотекодавцю, і була придбана нею за кредитні кошти. Зазначена в договорі про внесення змін до договору іпотеки адреса кв. АДРЕСА_4 , є технічною помилкою нотаріуса, який посвідчував вказаний правочин.
24. Зазначені обставини існували на час розгляду справи Львівським апеляційним судом. Разом з тим, такі обставини не були та не могли бути відомі приватному нотаріусу ЛМНО Ростовій Л. О. з об`єктивних причин, оскільки заявник не була учасником нотаріальних дій з посвідчення договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року, що вчинялися приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М. Т., не була учасником спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР», а відповідно до участі у справі № 466/1894/14-ц, що розглядалася Шевченківським районним судом м. Львова, залучена не була.
25. Такі обставини можуть вплинути на висновок апеляційного суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, а саме на висновок Львівського апеляційного суду, викладений у постанові від 23 травня 2023 року про те, що нотаріусом звернуто стягнення на майно за відсутності підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки спростовують факти, покладені в основу такого рішення.
26. З урахуванням наведеного, приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. просила скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
27. Львівський апеляційний суд постановою від 06 серпня 2024 року заяву приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Л. О. про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року задовольнив частково.
28. Постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року змінив.
29. Виключив із мотивувальної частини постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року висновки апеляційного суду про те, що вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23 серпня 2012 року за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04 червня 2013 року за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, а відтак, нотаріусом звернуто стягнення на майно, за відсутності правових підстав іпотекодержателя на таке майно, що вказує на вчинення нотаріальної дії з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат».
30. В іншій частині постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишив в силі.
31. Задовольняючи частково заяву приватного нотаріуса ЛМНО Ростової Л. О., суд апеляційної інстанції виходив з того, що у межах розгляду справи № 466/1894/14-ц третя особа - приватний нотаріус ЛМНО Муха М. Т. позовні вимоги заперечувала та пояснила, що сторонами посвідчених нею договорів ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР», договори укладені нею відповідно до вимог чинного законодавства і підстав визнавати їх недійсними чи удаваними немає, щодо вказаної у договорі адреси - АДРЕСА_2 - це допущена технічна помилка, для виправлення якої нотаріус направила повідомлення сторонам, відтак вказана квартира немає жодного відношення до укладених банком та позивачем договорів. 
32. Дійсно, з метою усунення помилки допущеної 04 червня 2013 року у договорі про внесення змін до договору іпотеки квартири від 23 серпня 2012 року, приватний нотаріус ЛМНО Муха М. Т. 14 квітня 2014 року надсилала повідомлення ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР».
33. Зазначені обставини існували на час розгляду Львівським апеляційним судом справи № 462/6440/20, однак, дійсно не були та не могли бути відомі приватному нотаріусу ЛМНО Ростовій Л. О., оскільки остання не була учасником нотаріальних дій з посвідчення договору про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року, що вчинялися приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М. Т., не була учасником спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР», а відповідно до участі у справі № 466/1894/14-ц, що розглядалася Шевченківським районним судом м. Львова, залучена не була.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційних скарг
34. У квітні 2024 року приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, в якій просить оскаржене судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
35. Наведені в касаційній скарзі приватного нотаріуса ЛМНО Ростової Л. О. доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
36. Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 766/13967/17.
37. Крім того, висновки апеляційного суду про те, що нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоноване до стягнення не є тотожним за договором іпотеки від 23 серпня 2012 року за реєстровим № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року за реєстровим № 956, з урахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, зроблений з порушенням положень статті 18 Закону України «Про іпотеку», статей 4, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статей 46-1, 73 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них», пункту 19 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, щодо питання застосування яких відсутні висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
38. Суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме: рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року у справі № 466/1894/12, договір про відступлення прав за іпотечним договором від 03 листопада 2017 року за № 1136, інформацію з Державного реєстру речових прав, номер довідок 136444424, 136443879, вимогу про усунення порушень від 15 грудня 2017 року. 
39. Матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача у відповідь на надіслану відповідачем вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання.
40. Безспірність заборгованості ОСОБА_1 підтверджувалася документами, передбаченими Переліком. Нотаріус Ростова Л. О. під час вчинення виконавчого напису не зобов`язана встановлювати права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряла наявність необхідних документів. Жодних дій ОСОБА_1 на отриману нею вимогу не вчиняла. Відтак, заборгованість позивача за вказаною вимогою абсолютно обґрунтовано вважалася безспірною, жодних перешкод для вчинення виконавчого напису для нотаріуса не було.
41. Разом з тим, приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. апеляційним судом належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Оскільки згоди на отримання повідомлень про виклик нотаріуса в судове засідання через додаток Viber заявник не надавала, тому такий спосіб повідомлення не може вважатися належним.
42. У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кремінець М. М., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, в якій просить оскаржене судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
43. Наведені в касаційній скарзі представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця М. М., доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
44. Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 462/6440/20.
45. Приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. неналежно віднеслась до своїх службових обов`язків, оскільки з наданих їй документів вона не перевірила об`єкт нерухомості за адресою: кв. АДРЕСА_4 , який не відповідає реєстраційним номерам у відповідних реєстрах. В такому разі нотаріус зобов`язана була відмовити відповідачу у справі про вчинення виконавчого напису у зв`язку з виявленими суттєвими розбіжностями. Твердження нотаріуса про технічну помилку в документах є надуманими, оскільки дослідження факту такої можливої помилки було предметом розгляду Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 466/1894/14-ц і яку суд не встановив.
46. Апеляційний суд вийшов за межі своїх повноважень, шляхом посилання на документи іншої справи № 466/1894/14-ц без повного дослідження цих доказів.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
47. У лютому 2025 року від приватного нотаріуса ЛМНО Ростової Л. О. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця М. М., залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року - без змін.
48. Зазначає, що приватним нотаріусом ЛМНО Ростовою Л. О. спростовані неправдиві твердження позивача щодо невстановлення нотаріусом тотожності предмета іпотеки з квартирою, до якої було вчинено виконавчий напис, і як наслідок, апеляційний суд прийняв постанову від 06 серпня 2024 року. Суд апеляційної інстанції з урахуванням нововиявлених обставин встановив правомірність та законність дій нотаріуса, а також встановив завідому неправдивість доводів ОСОБА_1 та її представника щодо зміни предмета іпотеки і дійшов обґрунтованого висновку, що позивач вводила суд в оману, оскільки їй достовірно відомо про допущену технічну помилку у договорі про внесення змін до договору іпотеки.
Рух справи в суді касаційної інстанції
49. Верховний Суд ухвалою від 23 травня 2024 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою приватного нотаріуса ЛМНО Ростової Л. О. у цій справі та витребував справу із Залізничного районного суду м. Львова.
50. 25 листопада 2024 року цивільна справа № 462/6440/20 надійшла до Верховного Суду.
51. Верховний Суд ухвалою від 10 січня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця М. М., у цій справі.
52. Верховний Суд ухвалою від 09 березня 2026 року справу призначив до розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
53. 23 серпня 2012 року ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № IKIPG3.51924.001, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 200 000 грн, терміном користування кредитом - до 22 серпня 2027 року.
54. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 23 серпня 2012 року ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 уклали договір іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, за яким в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею - 50,7 кв. м, житловою площею - 37,1 кв. м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М. Т. 23 серпня 2012 року за реєстровим № 1726. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
55. В подальшому, 04 червня 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ «ВБР» уклали договір про внесення змін до договору іпотеки квартири № ZXR019521.51924.002, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М. Т. 23 серпня 2012 року за реєстровим № 1732. Згідно з договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею - 50,7 кв. м, житловою площею - 37,1 кв. м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М. Т. 23 серпня 2012 року за реєстровим № 1726. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
56. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у позичальника виникла заборгованість, за стягненням якої у примусовому порядку ПАТ «ВБР» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 .
57. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість станом на 13 березня 2015 року за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IСKGMCUI.51924.004 у розмірі 9 554,72 грн. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість станом на 03 березня 2015 року за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 у розмірі 267 173,22 грн.
58. На виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року судом виданий виконавчий лист № 464/2502/15 від 22 грудня 2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВБР» заборгованості станом на 03 березня 2015 року за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 у розмірі 267 173,22 грн.
59. 25 серпня 2016 року старший державний виконавець Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львів Грень У. П. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 464/2502/15, виданого 22 грудня 2015 року Сихівським районним судом м. Львова, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість станом на 03 березня 2015 року за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 у розмірі 267 173,22 грн. Боржником у даному виконавчому провадженні зазначена ОСОБА_1 .
60. В подальшому ПАТ «ВБР» та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 листопада 2017 року № 62, за яким банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, зокрема й за кредитними договорами боржника ОСОБА_1 , а саме: за кредитним договором № IKIPG3.51924.001 на суму боргу 828 298,91 грн; за кредитним договором № ICKGMCUI.51924.004 на суму боргу 53 242,74 грн; за договором іпотеки квартири (в тому числі договір про внесення змін від 04 червня 2013 року, зареєстрований в реєстрі № 956) № ZXR019521.51924.002, зареєстрований в реєстрі № 1732 на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею - 50,7 кв. м, житловою площею 37,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; за договором поруки (в тому числі згода) № PX029031.51941.001, що підтверджується договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 листопада 2017 року № 62, додатком № 1 до даного договору, актом прийому-передачі від 03 листопада 2017 року та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 03 листопада 2017 року.
61. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 13 грудня 2017 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 ПАТ «ВБР» на його правонаступника ОСОБА_2 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВБР» заборгованості за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 у розмірі 267 173,22 грн відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 листопада 2017 року № 62.
62. 21 червня 2018 року заступником начальника Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Гнатишиним І. С. винесено постанову у ВП № НОМЕР_1 про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача ПАТ «ВБР» на його правонаступника ОСОБА_2 .
63. 04 липня 2018 року заступник начальника Залізничного ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Гнатишиним І. С. виніс постанову у ВП № НОМЕР_1 про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно з постановою виконавчий документ повернуто на підставі заяви стягувача від 02 липня 2018 року.
64. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Н. М. від 06 липня 2018 року ВП № НОМЕР_2 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 464/2502/15-ц, виданого Сихівським районним судом м. Львова 22 грудня 2015 року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість станом на 03 березня 2015 року за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 у розмірі 267 173,22 грн.
65. 04 вересня 2018 року приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 836, яким звернено стягнення на предмет іпотеки: кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 37,1 кв. м. Вказана квартира належить іпотекодавцю ОСОБА_1 , яку вона передала в іпотеку ПАТ «ВБР» на підставі договору іпотеки квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М. Т. 23 серпня 2012 року за реєстровим № 1732, зі змінами, відповідно до договору про внесення змін до договору іпотеки, посвідченому 04 червня 2013 року приватним нотаріусом ЛМНО Мухою М. Т. за реєстровим № 956, в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № IKIPG3.51924.001 із додатками № № 1, 2 перед ПАТ «ВБР». За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаної квартири, пропонується задовольнити вимоги ОСОБА_2 , який є новим кредитором та іпотекодержателем, у розмірі 836 598,91 грн, з яких станом на 03 листопада 2017 року: 177 705,79 грн - поточна заборгованість за кредитом; 2 935,06 грн - поточна заборгованість за процентами за користування кредитом; 202 грн - заборгованість за комісією; 484 333,37 грн - штрафи, пеня; 17 758,54 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 136 476,15 грн - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; 8 888 грн - прострочена заборгованість за комісією; 8 300 грн - плата за вчинення виконавчого напису.
66. 22 листопада 2018 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баіровою Н. М. закінчено виконавче провадження № НОМЕР_3. У вказаній постанові встановлено, що відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 08 листопада 2018 року № 368186, виданого ДП «Сетам», реалізовано кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв. м, житловою площею 37,1 кв. м. Ціна продажу предмета іпотеки 605 021,90 грн. Сума коштів за придбаний предмет іпотеки перерахована переможцем на депозитний рахунок приватного виконавця у відповідності до протоколу № 368186 у розмірі 574 770,80 грн, дата перерахування 14 листопада 2018 року. Встановлено, що коштів, які надійшли від реалізації майна, предмета іпотеки, недостатньо для задоволення вимог стягувача - іпотекодержателя ОСОБА_2 .
Позиція Верховного Суду 
67. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
68. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
69. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
70. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
71. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
72. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційну скаргу приватного нотаріуса ЛМНО Ростова Л. О. слід залишити без задоволення, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця М. М., підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
73. Щодо касаційної скарги приватного нотаріуса ЛМНО Ростова Л. О. на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року.
74. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України).
75. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»).
76. У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
77. Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника.
78. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі 
№ 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності».
79. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності».
80. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) зазначено, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
81. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) зазначено, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».
82. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
83. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
84. Апеляційний суд з виконавчого напису встановив, що стягнення заборгованості проводилось станом на 03 листопада 2017 року у розмірі 836 598,91 грн, з яких: 177 705,79 грн - поточна заборгованість за кредитом; 2 935,06 грн - поточна заборгованість за процентами за користування кредитом; 202 грн - заборгованість за комісією; 484 333,37 грн - штрафи, пеня; 17 758,54 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 136 476,15 грн - прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом; 8 888 грн - прострочена заборгованість за комісією.
85. Проте, з матеріалів справи встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВБР» заборгованість станом на 03 березня 2015 року за кредитним договором від 23 серпня 2012 року № IKIPG3.51924.001 у розмірі 267 173,22 грн, з яких поточна заборгованість по тілу кредиту - 191 717,62 грн, прострочена заборгованість по тілу кредиту - 3 746,71 грн, поточна заборгованість за процентами - 1 055,86 грн, прострочена заборгованість за процентами - 36 024,01 грн, сума комісії - 2 424 грн, сума пені - 32 205,02 грн.
86. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
87. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
88. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
89. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
90. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
91. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
92. Враховуючи викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
93. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки кредитор продовжував нараховувати проценти та штрафні санкції за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту.
94. Відсутність права нараховувати проценти та штрафні санкції за період після реалізації кредитором свого права на дострокове стягнення кредиту підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
95. Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставою для задоволення позову.
96. Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 766/13967/17 колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цій справі і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
97. Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на те, що висновки апеляційного суду щодо неперевірки нотаріусом на підставі поданих документів того, що майно, яке запропоноване до стягнення не є тотожним за договором іпотеки від 23 серпня 2012 року за реєстровим № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки від 04 червня 2013 року за реєстровим № 956, з урахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою, зроблений з порушенням положень статті 18 Закону України «Про іпотеку», статей 4, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статей 46-1, 73 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них», пункту 19 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, щодо питання застосування яких відсутні висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах.
98. Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
99. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
100. Вказані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20.
101. У справі, що переглядається, Верховний Суд, проаналізувавши зміст судового рішення апеляційного суду з точки зору застосування норм права, які стали підставою для розгляду скарги та вирішення справи по суті, дійшов висновку, що апеляційний суд, ухвалив судове рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів.
102. Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування вказаних вище норм правау подібних правовідносинах не заслуговують на увагу, а заявлені в касаційній скарзі підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованими.
103. Посилання в касаційній скарзі на недослідження судами зібраних у справі доказів є необґрунтованими, оскільки суди попередніх інстанцій, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм належну оцінку, ухвалили законні судові рішення. 
104. Доводи касаційної скарги про те, що заборгованість ОСОБА_1 є безспірною спростовуються встановленими судами обставинами справи.
105. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
106. В даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не додержався вимог закону, а саме не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, чим порушив Закон України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
107. Аргументи касаційної скарги про те, що приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. апеляційним судом належним чином не повідомлена про дату, час і місце судового засідання не приймаються до уваги з огляду на таке.
108. Відповідно до частини п`ятої-сьомої статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
109. Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку.
110. Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
111. Згідно з частинами другою та шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
112. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
113. З інформації підсистеми «Електронний суд» вбачається, що з 28 січня 2022 року приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд».
114. Відповідно до повістки від 26 квітня 2023 року апеляційний суд направив повістку про виклик до суду приватного нотаріуса ЛМНО Ростова Л. О. в судове засідання на 11:15 год. 23 травня 2023 року.
115. Згідно з карткою руху зазначеного документу судова повістка про виклик в суд доставлена до електронного суду 26 квітня 2023 року.
116. Отже, приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О., яка має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, яке відбулося 23 травня 2023 року.
117. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
118. Щодо касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця М. М., на постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року.
119. Відповідно до частин першої та другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
120. Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
121. Частиною п`ятою статті 423 ЦПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
122. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).
123. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).
124. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (пункт 26)).
125. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, апеляційний суд у постанові від 23 травня 2023 року вказав, що виконавчий напис вчинено на погашення заборгованості, яка не є безспірною, оскільки кредитор продовжував нараховувати відсотки за користування кредитом після реалізації свого права на дострокове стягнення цього кредиту.
126. Крім цього, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , нотаріус не перевірив на підставі поданих документів те, що майно, яке запропоновано до стягнення для задоволення грошових вимог кредитора та на яке звернуто стягнення як предмет іпотеки, не є тотожним за договором іпотеки квартири від 23 серпня 2012 року за реєстровим номером № 1732 та договором про внесення змін до договору іпотеки квартири від 04 червня 2013 року за реєстровим номером № 956, з врахуванням того, що адреса майна є відмінною між собою.
127. При цьому, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1172, з огляду на те, що виконавчий напис вчинявся не на кредитному договорі, а на іпотечному.
128. Відповідні висновки апеляційного суду були предметом правової оцінки та аналізу Верховного Суду за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Дяківа В. Б., при цьому, касаційний суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставою для задоволення позову.
129. Також, Верховний Суд не прийняв до уваги доводи касаційної скарги про те, що боржнику не могла належати квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а тому вона не могла передати її в іпотеку, оскільки з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що чинним власником вказаної квартири є ОСОБА_7 . Заявник не подавав до судів першої та апеляційної інстанцій відповідних інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, хоча у позові позивач посилалася на те, що звернено стягнення на майно, яке не було предметом іпотеки, вони не були предметом оцінки цих судів, тому не можуть оцінюватися й судом касаційної інстанції.
130. Як на нововиявлену обставину приватний нотаріус ЛМНО Ростова Л. О. посилалася на те, що у справі № 466/1894/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , третя особа - приватний нотаріус ЛМНО Муха М. Т., про визнання договору іпотеки недійсним, визнання додатку до договору удаваним, де рішення суду про відмову у задоволенні позову набрало законної сили, приватний нотаріус ЛМНО Муха М. Т. надала пояснення, в яких повідомила, що зазначена в змісті договору від 04 червня 2013 року про внесення змін до договору іпотеки, адреса іпотеки кв. АДРЕСА_4 , вказана помилковою, оскільки опис витягу про державну реєстрацію прав від 12 вересня 2012 року стосується кв. АДРЕСА_1 , тому на усунення цієї помилки вона надсилала повідомлення позивачу та ПАТ «ВБР» від 14 квітня 2014 року за вих. № 24 з проханням її усунення. Такі обставини підтверджуються витягом про державну реєстрацію прав номер 35471519 від 12 вересня 2012 року щодо кв. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 4616387, виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», копія якого міститься в матеріалах справи № 466/1894/14-ц, а також листом від 14 квітня 2014 року № 24/01-16 «Про надання інформації», в якому нотаріус зазначав, що при посвідченні договору про внесення змін до договору іпотеки допущено помилку в пункті, що стосується місцезнаходження предмета іпотеки, копія якого міститься в матеріалах цієї ж справи.
131. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
132. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, й вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
133. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, апеляційній/касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.
134. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 червня 2021 року в справі № 9901/424/18.
135. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
136. ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу resjudicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
137. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
138. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
139. Отже, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
140. Проаналізувавши зміст постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року та наведені приватним нотаріусом ЛМНО Ростовою Л. О. підстави для її перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами, Верховний Суд вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви.
141. Обставини, які вказані приватним нотаріусом ЛМНО Ростовою Л. О., не є нововиявленими, у розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки вони існували на час розгляду справи Львівським апеляційним судом та остання мала можливість під час розгляду цієї справи надати заперечення та спростувати обставини, якими позивач обґрунтовував свої вимоги.
142. Заява по суті зводиться до незгоди з постановою суду, тому правові підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відсутні.
143. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 січня 2026 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 14-35цс25) зробила висновок, що у силу положень статті 374 ЦПК України, переглядаючи в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, ухваленого за наслідками задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, апеляційний суд наділений повноваженнями скасувати це рішення і ухвалити нове судове рішення на загальних підставах та в межах розгляду справи судом апеляційної інстанції, визначених у статті 367 цього Кодексу. За наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвал, визначених у пункті 23 частини першої статті 353 ЦПК України, апеляційний суд може їх скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 цього Кодексу або застосувати інші процесуальні наслідки, визначені у цій статті, виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги.
144. Повноваження суду касаційної інстанції в процедурі перегляду рішення суду першої інстанції, ухваленого за результатами перегляду за нововиявленими обставинами, після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції щодо апеляційного перегляду зазначеного рішення не мають особливостей порівняно з такими повноваженнями при перегляді судового рішення, ухваленого не у процедурі перегляду за нововиявленими обставинами.
145. Скасування судом касаційної інстанції ухваленого судами (першої чи апеляційної інстанції) судового рішення за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з направленням справи на новий розгляд або для продовження розгляду обмежене підставами передбаченими статтею 411 ЦПК України.
146. При цьому положення статті 409 ЦПК України не містять жодних обмежень чи застережень щодо неможливості суду касаційної інстанції прийняти нове рішення за результатом касаційного перегляду судового рішення, яким задоволено заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
147. Cуд касаційної інстанції не позбавлений можливості надати правову оцінку нововиявленим обставинам (перевірити правильність кваліфікації обставин як нововиявлених) для мети перегляду, порядок якого визначає процесуальний закон (тобто перевірити дотримання судами норм процесуального права, не вдаючись до оцінки чи переоцінки доказів, поданих стороною на підтвердження обставин, які вона вважає достатньою підставою для перегляду). У такому випадку Верховний Суд не вдається до оцінки доказів, якими підтверджуються обставини, на які сторона посилається як на нововиявлені, а лише надає оцінку відповідності критеріям нововиявленості як підстави для перегляду судового рішення.
148. Отже, Велика Палата зробила висновок, що суди апеляційної й касаційної інстанцій, переглядаючи судові рішення, ухвалені за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, уповноважені переглядати такі рішення в межах повноважень, визначених статтями 374, 409 ЦПК України, та ухвалювати рішення щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні.
149. Оскільки обставини, які вказані приватним нотаріусом ЛМНО Ростовою Л. О., не є нововиявленими, у розумінні статті 423 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
150. Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
151. За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
152. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу приватного нотаріуса ЛМНО Ростової Л. О. без задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року в незміненій частині, постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року - без змін, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця М. М., задовольнити, постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви приватного нотаріуса ЛМНО Ростової Л. О. про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Керуючись статтями 406, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни залишити без задоволення.
2. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2022 року в незміненій частині та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишити без змін.
3. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кремінця Миколи Миколайовича, задовольнити.
4. Постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ростової Людмили Олександрівни про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 23 травня 2023 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І. В. Литвиненко
Судді: А. І. Грушицький 
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров