Справа № 302/1764/25 
Провадження № 2/302/98/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., за участі секретаря судового засідання Царь О. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Рішко Сергій Іванович, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та присудження грошової компенсації за частку у праві власності на нерухоме майно, 

у с т а н о в и в:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Рішко С. І., звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р. М., про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та присудження грошової компенсації за частку у праві власності на нерухоме майно.
Позов обґрунтували тим, що їх батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_7 
2 вересня 1995 року відділом РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про що було зроблено відповідний актовий запис за № 57, унаслідок чого позивачка змінила своє прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 », а 1 березня 2001 року цим же відділом РАЦС Міжгірського РУЮ було проведено реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_8 та позивачкою, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено відповідний запис за № 08.
19 грудня 2006 року відділом РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про що було зроблено відповідний актовий запис за № 91, у результаті чого позивачка змінила своєї прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_14 ».
Зазначали, що у 1996 році шлюб між їх батьками було розірвано.
17 січня 1998 року відділом РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області було зареєстровано шлюб між їх батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , як наслідок дружина змінила своє прізвище з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_10 ».
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_10 народився син ОСОБА_5 /третя особа у цій справі/, про що 22.10.1999 відділом РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис за № 96.
13 вересня 2012 року відділом ДРАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області було проведено державну реєстрацію зміни прізвища ОСОБА_16 , з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_15 », про що зроблено відповідний актовий запис № 14.
26 вересня 2000 року ОСОБА_4 зареєструвалася як фізична особа – підприємець із видом діяльності КВЕД-2005 «93.02.0 Надання послуг перукарнями та салонами краси» (КВЕД-2010 «96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси»).
Рішенням 19-ої сесії 23-го скликання Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 29.09.2000 «Про виділення земельних ділянок, надання дозволу на будівництво, виготовлення технічної документації» було вилучено земельну ділянку площею 21 кв. м у Міжгірського міського споживчого товариства за його згодою у запас селищної ради та виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 21 кв. м з тильної сторони «Гриль-бару» в користування строком на 5 років по договору оренди для будівництва перукарні, надано ОСОБА_4 дозвіл на будівництво перукарні на цій ділянці.
10 листопада 2000 року головним архітектором Міжгірської РДА Закарпатської області було видано ОСОБА_4 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, який складався з таких документів: акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки площею 21 кв. м, наданої ОСОБА_4 для індивідуального будівництва; дозволу № 27 на право виконання будівельних робіт строком до листопада 2001 року; проєкту забудови земельної ділянки площею 21 кв. м; заява ОСОБА_4 від 09.11.2000. Цим будівельним паспортом було надано дозвіл ОСОБА_4 на зведення одноповерхової зблокованої нежитлової будівлі площею забудови 21 кв. м, загальною площею 18 кв. м, у тому числі санвузол площею 2,00 кв. м, зал 16,00 кв. м, будівельним об`ємом 54,60 куб. м.
У період з листопада 2000 року по листопад 2001 року ОСОБА_4 разом із їх батьком ОСОБА_6 , перебуваючи у шлюбі, спільно збудували нежитлову будівлю, згідно з будівельного паспорта, яка отримала назву перукарня «Люкс».
Рішенням виконкому Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 25.03.2002 № 14 «Про оформлення права власності» було вирішено оформити за ОСОБА_4 право власності на перукарню «Люкс», розташовану по АДРЕСА_1 . 
9 січня 2003 року на замовлення ОСОБА_4 Міжгірським районним державним виробничим підприємством технічної інвентаризації було проведено технічну інвентаризацію нежитлової будівлі – перукарні «Люкс» у АДРЕСА_1 та видано ОСОБА_4 технічний паспорт, відповідно до якого ця будівля мала один поверх площею забудови 5,4 х 4,0 = 21,60 кв. м, загальну площу 17,65 кв. м, у тому числі перукарня 14,44 кв. м, туалет 3,21 кв. м. Дійсна вартість будівлі становила 10 800,00 гривень.
24 січня 2003 року Міжгірським районним державним виробничим підприємством технічної інвентаризації на підставі рішення виконкому Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 25.03.2002 за № 14 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нежитлову будівлю – перукарня «Люкс», розташовану по АДРЕСА_1 ?я з видачею свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 24.01.2003.
30 червня 2003 року державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого у реєстрі за № 1044, згідно з яким Міжгірська селищна рада відчужила на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0021 га, призначену для будівництва і обслуговування нежитлової будівлі – перукарні «Люкс», розташованої по АДРЕСА_1 ?я для здійснення підприємницької діяльності. 
8 липня 2003 року ОСОБА_4 звернулася до землевпорядної організації ТОВ «Землемір» із заявою про виготовлення технічної документації по видачі державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0021 га у АДРЕСА_1 .
23 липня 2003 року ОСОБА_4 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №019349, яким посвідчувалося її право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, площею 0,0021 га, розташовану в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для комерційного використання.
Рішення 21-ої сесії 24-го скликання Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 29.06.2005 «Про виділення земельних ділянок, передачу їх у власність, надання у користування»: 1) за згодою правління Міжгірського міського споживчого товариства було вилучено та віднесено у запас Міжгірської селищної ради земельну ділянку площею 17 кв. м у АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування приміщення адмінбудинку; 2) надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_4 протягом шести місяців на збір матеріалів попереднього погодження для надання в оренду земельної ділянки площею 57 кв. м за рахунок земель запасу Міжгірської селищної ради для реконструкції з добудовою перукарні «Люкс» в АДРЕСА_1 ; 3) зобов`язано ОСОБА_4 замовити у землевпорядній організації виготовлення проекту відведення, погодити вибір земельної ділянки, замовити проект будівництва в районній архітектурі та подати матеріали на чергове засідання сесії Міжгірської селищної ради для розгляду.
2 листопада 2005 року Міжгірським державним виробничим підприємством технічної інвентаризації було проведено державну реєстрація права власності ОСОБА_4 на нежитлову будівлю перукарня «Люкс», розташовану у АДРЕСА_1 площею 17,65 кв. м, реєстраційний номер об`єкта 12628768, з видачею витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 464 від 03.11.2005.
1 грудня 2005 року головним архітектором району Міжгірської РДА Закарпатської області було видано ОСОБА_4 вихідні дані для проєктування реконструкції з добудовою перукарні «Люкс», розташованої по АДРЕСА_1 . 
Зауважували, що у період з грудня 2005 року по грудень 2006 року ОСОБА_4 разом із їх батьком ОСОБА_6 , перебуваючи у шлюбі, спільно провели реконструкцію нежитлової будівлі – перукарні «Люкс», розташованої по АДРЕСА_1 , а саме розширили площу забудови першого поверху та будували другий поверх.
22 серпня 2011 року на замовлення ОСОБА_4 КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» Міжгірської районної ради було проведено технічну інвентаризацію нежитлової будівлі – перукарні «Люкс» у АДРЕСА_1 та видано ОСОБА_4 технічний паспорт, відповідно до якого дана будівля мала два поверхи площею забудови 83,16 кв. м, загальну площу 129,62 кв. м, у тому числі: шість приміщень на першому поверсі загальною площею 61,40 кв. м; чотири приміщення на другому поверсі загальною площею 68,22 кв. м. Дійсна вартість будівлі становила 112 750,00 гривень.
9 вересня 2021 року на замовлення ОСОБА_4 КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» було проведено ще одну технічну інвентаризацію нежитлової будівлі – перукарні «Люкс» у АДРЕСА_1 , 2005 року побудови, та видано ОСОБА_4 технічний паспорт, згідно з яким дана будівля мала два поверхи площею забудови 83,16 кв. м, загальну площу 129,60 кв. м, у тому числі: шість приміщень на першому поверсі загальною площею 61,38 кв. м.; чотири приміщення на другому поверсі загальною площею 68,22 кв. м. 
Отже, нежитлова будівля – перукарня «Люкс» по АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_4 та їх батьку ОСОБА_6 , була реконструйована і завершена будівництвом, але не введена в експлуатацію, а тому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 так і залишилася реєстрація права власності на цей об`єкт у дореконструйованому стані.
Стверджували, що незважаючи на рішення 21-ої сесії 24-го скликання Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 29.06.2005 ОСОБА_4 не оформила свої права на земельну ділянку комунальної власності площею 57 кв. м, призначеної для реконструкції з добудовою перукарні «Люкс». При цьому, як зазначено в матеріалах інвентаризації, фактична площа забудови цієї нежитлової будівлі становить 83,16 кв. м або 0,0084 га, з яких: 0,0021 га – площа земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002 належної на праві власності ОСОБА_4 ; 0,0063 га – несформована земельна ділянка комунальної власності.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх батько ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 , виданим 11.01.2023 Міжгірським відділом РАЦС.
Згідно з витягом про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період із 01.04.2016 по 30.09.2024, ОСОБА_6 у період із 11.12.1995 по 10.01.2023 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Як свідчить акт обстеження, складений 20.12.2023 депутатами Міжгірської селищної ради, то станом на 10 січня 2023 року ОСОБА_6 фактично проживав у АДРЕСА_3 , де разом із ним проживали та були зареєстровані: ОСОБА_17 - мати зятя померлого; ОСОБА_12 - зять померлого; ОСОБА_2 - донька померлого; ОСОБА_18 - онука померлого.
Згідно з довідкою Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 30.06.2023 № 2141, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на день смерті дійсно проживав у АДРЕСА_3 , а був зареєстрований по АДРЕСА_2 .
4 липня 2023 року у межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, вони /позивачі/ звернулися до Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявами про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 їх батька ОСОБА_6 , на підставі яких було зареєстровано спадкову справу № 60/2023 (номер у Спадковому реєстрі 70884344). Як свідчить витяг зі Спадкового реєстру № 72630725 від 29.05.2023, то на випадок своєї смерті ОСОБА_6 заповітів не складав.
Після смерті їх батька ОСОБА_6 відкрилася спадщина, зокрема, на належні йому частку у праві власності на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» та на частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002.
Указували, що вони зверталися до державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом до майна померлого ОСОБА_6 , а саме на належні померлому частки у праві власності на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002. Однак постановами від 08.02.2024 № 19/02-31 та від 26.03.2025 № 61/02-31 державним нотаріусом Дунаєвою О. І., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 батька ОСОБА_6 з підстави, що на вказане спадкове майно відсутні документи, які б підтверджували право власності померлого на них, а також відсутності відповідної інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо цього майна, наявності суперечливої інформації про коло осіб, які прийняли спадщину за майном померлого ОСОБА_6 .
Як зазначено у постанові державного нотаріуса, 04.07.2023 на адресу Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області надійшла заява про прийняття спадщини від позивача ОСОБА_1 , на якій справжність підпису засвідчена не була. Оскільки ОСОБА_1 з листопада 2020 року перебував на службі у Збройних Силах України та після повномасштабного вторгнення військ російської федерації захищав Батьківщину, то він не мав можливості в установлений законом шестимісячний строк особисто з`явитися до Міжгірської держнотконтори Закарпатської області з метою подання заяви про прийняття спадщини до майна померлого батька, а також не мав можливості скласти відповідну нотаріально посвідчену заяву. Саме тому позивач особисто склав таку заяву та надіслав її на поштову адресу Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області.
13 вересня 2023 року, отримавши короткострокову відпустку, позивач приїхав зі служби додому і невідкладно особисто звернувся до Міжгірської держнотконтори Закарпатської області та подав заяву про прийняття спадщини.
31 січня 2024 року до державного нотаріуса Міжгірської держнотконтори Закарпатської області звернулася також ОСОБА_4 і ОСОБА_5 із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину на належні померлому ОСОБА_6 частки у праві власності на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002. У своїх заявах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стверджували про те, що вони проживали зі спадкодавцем на день його смерті у АДРЕСА_4 , а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину за майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 як спадкоємці першої черги за законом.
Однак постановами державного нотаріуса від 06.02.2024 № 14/02-31 та № 15/02-31 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну померлому ОСОБА_6 частку у праві власності на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, з аналогічних причин, що й їм /позивачам/.
19 березня 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зверталися до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту їх проживання разом із ОСОБА_6 у період з 17.01.1998 по 10.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_4 . На підставі цієї заяви було відкрито провадження у справі № 302/326/24. Однак ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.06.2024, яка 27.06.2024 набрала законної сили, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було залишено без розгляду з причин наявності спору про право. Із відповідним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду не зверталися. Натомість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирішили піти іншим шляхом, щоб позбавити їх /позивачів/ прав на спадкове майно ОСОБА_6 .
Так, 5 червня 2024 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С. С. було посвідчено договір позики, зареєстрований у реєстрі за №7273, за яким відповідач ОСОБА_3 який перебуває у дружніх відносинах із ОСОБА_5 , начебто позичив ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 400 000,00 грн на строк до 05.07.2024. У договорі було зазначено право позикодавця стягнути заборгованість у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. За прострочення сплати позики передбачався штраф у розмірі 10% від суми позики та пеня у розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Станом на 05.07.2024 ОСОБА_4 не повернула ОСОБА_3 позику, однак це не завадило їм укласти цього ж дня ще один договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С.С., зареєстрований в реєстрі за №9235, за яким ОСОБА_3 ще позичив ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 400 000,00 грн терміном до 05.08.2024 року. У договорі також було зазначено право позикодавця стягнути заборгованість у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. За прострочення сплати позики передбачався штраф у розмірі 10% від суми позики та пеня у розмірі 0,1% від простроченої суми за кожен день прострочення.
Станом на 20.09.2024 ОСОБА_4 не повернула ОСОБА_3 указані вище позики, а тому цього ж дня за заявою ОСОБА_3 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С. С. було видано виконавчі написи, зареєстровані в реєстрі за № 13169 та № 13170 про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики від 05.06.2025 № 7273 та від 05.07.2025 № 9235 у сукупному розмірі 800 000,00 грн та витрат по вчиненню виконавчих написів у розмірі 16 000,00 гривень. 
При цьому ОСОБА_3 не скористався своїм правом стягнути із ОСОБА_4 штрафи на суму 80 000,00 грн, пеню у розмірі 3 120,00 грн за договором позики від 05.06.2025 № 7273 та пеню у розмірі 1 880,00 грн за договором позики від 05.07.2025 року № 9235.
25 вересня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р. М. із заявами про примусове виконання виконавчих написів від 20.09.2024 № 13169 та № 13170, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження відповідно № 76140986 та № 76140897.
У межах виконавчих проваджень № 76140986 та № 76140897 приватний виконавець формально виконав пошук грошових коштів та майна ОСОБА_4 , однак у дійсності не вживав реальних заходів щодо звернення стягнення на грошові кошти ОСОБА_4 , яка на той час займалася підприємницькою діяльністю та додатково щомісячно отримувала пенсію у розмірі 3 553,85 гривень. Натомість 16.10.2024 приватний виконавець Роман Р. М. виніс постанову про об`єднання виконавчих проваджень №76140986 та №76140897 у зведене виконавче провадження № 76312382 та 25 жовтня 2024 року, за результатами огляду майна у місці його розташування в селищі Міжгір`я у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , приватний виконавець Роман Р. М. виніс постанову про опис та арешт майна боржника № ЗВП № 76312382, якою постановив описати та накласти арешт на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» площею 17,65 кв. м та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, призначив ОСОБА_4 відповідальним зберігачем. Окрім того, приватним виконавцем було проведено фотофіксацію вхідних дверей нежитлової будівлі – перукарні «Люкс», а також двох внутрішніх приміщень на першому поверсі (залу перукарні та санвузла). Оскільки змова приватного виконавця Романа Р. М., ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мала на меті фіктивне відчуження вказаного вище нерухомого майна для унеможливлення оформлення позивачами своїх спадкових прав на нього, то за наслідками огляду нежитлової будівлі – перукарні «Люкс» приватний виконавець Роман Р. М. проігнорував невідповідність фактично оглянутої ним будівлі правовстановлюючим документам, на підставі яких за ОСОБА_4 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності на цю будівлю. Приватний виконавець Роман Р. М. протиправно не зазначив у постанові про опис та арешт майна боржника № ЗВП №76312382 від 25.10.2024 того факту, що наявна нежитлова будівля – перукарня «Люкс» не відповідала правовстановлюючим документам, була перебудована і на момент огляду мала два, а не один, поверхи, площу забудови 83,16 кв. м, десять, а не два внутрішні приміщення, та загальну площу приміщень 129,60 кв. м, а не 17,65 кв. м. У разі якщо б приватний виконавець Роман Р. М. зафіксував би ці обставини, то у нього не було би підстав звертати стягнення на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» площею 17,65 кв. м по причині фактичної відсутності в натурі такого майна, необхідності вжиття заходів для оформлення правовстановлюючих документів на фактично існуючу будівлю та земельну ділянку, необхідну для її обслуговування.
Окрім того, приватний виконавець Роман Р. М. протиправно не перевірив наявності прав третіх осіб на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, а саме прав ОСОБА_6 як другого з подружжя.
29 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до приватного виконавця Романа Р.М. із заявою щодо недосягнення згоди про вартість арештованого майна та вже наступного дня на замовлення приватного виконавця Романа Р. М. Приватним консалтинговим підприємством «Консульт» було виготовлено висновок про вартість майна № 172, згідно з яким ринкова вартість нежитлового приміщення перукарні «Люкс» становила 1 132 053,00 грн, а згідно з висновком експерта про оціночну (ринкову) вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, то така склала 12 672,00 гривень.
У період з 09.12.2024 по 20.01.2025 на платформі «Сетам» приватний виконавець Роман Р. М. провів три електронні аукціони з продажу арештованого майна ОСОБА_4 : - згідно з протоколом № 626031 від 09.12.2024 проведення електронного аукціону (торгів), реєстраційний номер лота 563991 за ціною 1 144 725,00 грн, аукціон не відбувся у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів; - згідно з протоколом № 627438 від 30.12.2024 проведення електронного аукціону (торгів), реєстраційний номер лота 565965 за ціною 973 016,25 грн, аукціон не відбувся у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів; згідно з протоколом № 628426 від 20.01.2025 проведення електронного аукціону (торгів), реєстраційний номер лота 565965 за ціною 801 307,50 грн, аукціон не відбувся у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів. При цьому предметом усіх зазначених електронних аукціонів була саме земельна ділянка з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002. Однак після проведення другого електронного аукціону від 30.12.2024 ОСОБА_4 виявила, що земельна ділянка з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002 не зареєстрована у Державному земельному кадастрі, тобто не сформована як об`єкт цивільних прав, а тому не могла виступати лотом на електронних аукціонах. Тому 08.01.2025 ОСОБА_4 звернулася до землевпорядної організації ТОВ «Експерт» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування площею 0,0021 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до пояснювальної записки виконавця робіт роботи проводилися у зв`язку із тим, що відомості про земельну ділянку згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 019349 не внесено до Державного земельного кадастру, а кадастровий номер 2122455100:03:003:0002 присвоєно іншому землевласнику в с. Запереділля Хустського району Закарпатської області.
21 січня 2025 року за результатами електронного аукціону від 20.01.2025 приватний виконавець Роман Р. М. направив ОСОБА_3 пропозицію про залишення за собою нереалізованого майна за ціною третіх торгів у розмірі 801 307,50 гривень.
23 січня 2025 року ОСОБА_3 подав приватному виконавцю Роману Р. М. заяву про бажання залишити за собою нереалізоване майно за ціною третіх торгів у розмірі 801 307,50 грн та цього ж дня приватний виконавець виніс постанову про передачу нежитлової будівлі – перукарні «Люкс» та земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, якої як об`єкта нерухомого майна фактично на той час не існувало, стягувачу в рахунок погашення боргу, а також склав відповідний акт.
28 січня 2025 року ТОВ «Експерт» на замовлення ОСОБА_4 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування площею 0,0021 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
31 січня 2025 року відділом № 5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої ТОВ «Експерт», у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування.
26 лютого 2025 року за заявою ОСОБА_4 державним реєстратором Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області Галай В. В. була проведена реєстрація права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3095679921224).
10 березня 2025 року за заявою ОСОБА_3 приватний виконавець виніс постанови про виведення виконавчих проваджень № 76140897 та № 76140986 зі зведеного виконавчого провадження № 76312382, а також постанови про закінчення виконавчого провадження № 76140897 та виконавчого провадження № 76140986. Цього ж дня приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С. С. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, реєстроване в реєстрі за № 2071, яким посвідчувалося перехід права власності на нежитлову будівлю площею 17,65 кв. м у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3102137521120) та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3095679921224), а також проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на це майно.
Ці обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Посилаючись на наведене вище просили суд:
1.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
2.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_2 частку у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
3.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 частку у праві власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3102137521120);
4.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_2 частку у праві власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3102137521120);
5.Присудити на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та вартості частки у праві власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3102137521120) у розмірі 400 653,75 гривень.
6.Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.12.2025 відкрито провадження у справі за цим позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2  за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Своїм правом подати відзив на позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 не скористався. При цьому подав суду 09.04.2026 заяву, в якій просив у задоволенні позовних вимог до нього відмовити через їх безпідставність, оскільки спірне майно не може бути витребуваного від нього, так як продавалося з публічних торгів, позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та матеріали виконавчого провадження додані до позову є недопустимими доказами. 

Пояснень на даний позов від третіх осіб до суду не надходило.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.03.2026 у задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_5 - адвоката Розмана С. Ю. про залишення позовної заяви в частині позовних вимог ОСОБА_1 без розгляду відмовлено.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.03.2026 у задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_5 - адвоката Розмана С. Ю. про залишення цієї позовної заяви без руху відмовлено.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 19.03.2026 закрито підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник – адвокат Рішко С. І. у судове засідання не з`явилися, однак позивачка ОСОБА_2 та представник позивачів - адвокат Рішко С. І. подали до суду 30.04.2026 письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_3 та треті особи у судове засідання не з`явилися повторно, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Водночас представницею третьої особи Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області Бонкало В. В. подано до суду 17.04.2026 заяву про розгляд справи за відсутності представника цієї селищної ради за наявними у справі матеріалами.
За таких обставин суд уважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. 
Судом установлено, що батьками позивачки ОСОБА_9 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що стверджується відповідним свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 від 29.11.1978 (т.1 а.с.25,26).
Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00048466095 від 13.12.2024 убачається, що 02.09.1995 між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 /позивачка/ було зареєстровано шлюб за актовим записом № 57, унаслідок чого дружина змінила своєї прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_11 » (т.1 а.с.27). 
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 01.03.2001, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_13 /позивачка/ розірвано за актовим записом № 08, після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишено без змін « ОСОБА_11 » (т.1 а.с.28). 
Як видно зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 /позивачка/ зареєстровано 19.12.2006 шлюб за актовим записом № 19, унаслідок чого дружина змінила своєї прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_14 » (т.1 а.с.29). 
Батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про що свідчить відповідне свідоцтво про його народження серії НОМЕР_6 від 08.05.1976 (т.1 а.с.33,34).
Батьками третьої особи ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та ОСОБА_19 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.203).
17 січня 1998 року відділом РАЦС Міжгірського РУЮ Закарпатської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , як наслідок дружина змінила своє прізвище з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_10 », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 17.01.1998 (т.1 а.с.199 на звороті, т.2 а.с.21).
Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 13.09.2012 за актовим записом № 14, ОСОБА_16 змінила своє ім`я на ОСОБА_4 (т.1 а.с.201).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 /батько позивачів/, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 від 11.01.2023 (т.1 а.с.39).
Згідно з витягом про осіб, місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період із 01.04.2016 по 30.09.2024, ОСОБА_6 у період із 11.12.1995 по 10.01.2023 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.41).
Відповідно до акту обстеження, складеного 20.12.2023 депутатами Міжгірської селищної ради, то станом на 10 січня 2023 року ОСОБА_6 фактично проживав у АДРЕСА_3 , де разом із ним проживали: ОСОБА_17 - мати зятя померлого; ОСОБА_12 - зять померлого; ОСОБА_2 - донька померлого; ОСОБА_18 - онука померлого (т.1 а.с.42).
Згідно з довідкою Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 30.06.2023 № 2141, померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 на момент смерті дійсно проживав у АДРЕСА_3 , а був зареєстрований по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.43).
Як видно з довідки Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 20.12.2023 № 3409 станом на 10 січня 2023 року ОСОБА_6 фактично проживав у АДРЕСА_3 , де разом із ним проживали: ОСОБА_17 - мати зятя померлого; ОСОБА_12 - зять померлого; ОСОБА_2 - донька померлого; ОСОБА_18 - онука померлого. Ніхто інший не проживав (т.1 а.с.44).
Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73069678 від 04.07.2023, зареєстровано спадкову справу за № 70884344 щодо спадкодавця ОСОБА_6  (т.1 а.с.45) 
Згідно з витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 72630725 від 29.05.2023, є відсутні заповіти/спадкові договори від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.45-52).
Постановами державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О. І. від 08.02.2024 за № 19/02-31 та від 26.03.2025 № 61/02-31 відмовлено в учиненні нотаріальної дії, а саме у видачі позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом до майна померлого ОСОБА_6 , тобто на належну йому частку у праві власності на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 та частку у праві власності на земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування зазначеної вище будівлі, оскільки на дане спадкове майно відсутні документи, які б підтверджували право власності померлого ОСОБА_6 на них, а також відсутня відповідна інформація у Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього нерухомого майна, так як право власності на зазначену нежитлову будівлю зареєстровано за ОСОБА_4 у цілій частці, та наявності суперечливої інформації про коло осіб, які прийняли спадщину за майном померлого ОСОБА_6 . Як зазначено у постановах державного нотаріуса, 04.07.2023 на адресу Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області надійшла заява про прийняття спадщини від позивача ОСОБА_1 , на якій справжність підпису засвідчена не була. 13 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся особисто до нотаріальної контори та подав заяву про прийняття спадщини. Також 31.01.2024 заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори подали ОСОБА_4 (дружина померлого) та ОСОБА_5 (син померлого) як спадкоємці, які постійно проживали разом із померлим на день його смерті. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини в установлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлого ОСОБА_6 до Міжгірської державної нотаріальної контори не надходили (т.1 а.с.53,54).
31 січня 2024 року до державного нотаріуса Міжгірської держнотконтори Закарпатської області звернулися також ОСОБА_4 і ОСОБА_5 із заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину на належні померлому ОСОБА_6 частки у праві власності на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002. У своїх заявах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стверджували про те, що вони проживали зі спадкодавцем на день його смерті у АДРЕСА_4 , а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину за майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 як спадкоємці першої черги за законом. Однак постановами державного нотаріуса Дунаєвої О. І. від 06.02.2024 № 14/02-31 та № 15/02-31 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на належну померлому ОСОБА_6 частку у праві власності на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, з аналогічних підстав, що і позивачам (т.1 а.с.204,205).
У березня 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також зверталися до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту їх проживання разом із ОСОБА_6 у період з 17.01.1998 по 10.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.206). На підставі цієї заяви було відкрито провадження у справі № 302/326/24, однак ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.06.2024, яка 27.06.2024 набрала законної сили, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було залишено без розгляду з причин наявності спору про право (т.1 а.с.207,208).
Рішенням 19-ої сесії 23-го скликання Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 29.09.2000 «Про виділення земельних ділянок, надання дозволу на будівництво, виготовлення технічної документації» було вилучено земельну ділянку площею 21 кв. м у Міжгірського міського споживчого товариства за його згодою у запас селищної ради та виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 21 кв. м з тильної сторони «Гриль-бару» в користування строком на 5 років по договору оренди для будівництва перукарні, надано ОСОБА_4 дозвіл на будівництво перукарні на цій ділянці (т.1 а.с.109).
У листопаді 2000 року головним архітектором Міжгірської РДА Закарпатської області було видано ОСОБА_4 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, який складався з таких документів: акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки площею 21 кв. м, наданої ОСОБА_4 для індивідуального будівництва; дозволу № 27 на право виконання будівельних робіт строком до листопада 2001 року; проєкту забудови земельної ділянки площею 21 кв. м; заява ОСОБА_4 від 09.11.2000. Цим будівельним паспортом було надано дозвіл ОСОБА_4 на зведення одноповерхової зблокованої нежитлової будівлі площею забудови 21 кв. м, загальною площею 18 кв. м, у тому числі санвузол площею 2,00 кв. м, зал 16,00 кв. м, будівельним об`ємом 54,60 куб. м. (т.1. а.с.108,110-117).
Рішенням виконкому Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 25.03.2002 № 14 «Про оформлення права власності» було вирішено оформити за ОСОБА_4 право власності на перукарню «Люкс», розташовану по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.138). 
Як слідує зі свідоцтва про право власності від 24.01.2003, ОСОБА_4 в цілому належить на праві приватної власності перукарня «Люкс» по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконкому Міжгірської селищної ради від 25.03.2002 № 14 (т.1 а.с.73).
Із реєстраційного посвідчення Міжгірського БТІ від 24.01.2003 убачається, що перукарня «Люкс» в цілому по АДРЕСА_1 я зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 24.01.2003 та рішення виконкому Міжгірської селищної ради від 25.03.2002 № 14, про що зроблено запис у реєстраційну книгу № 1 за реєстровим № 58 (т.1 а.с.74).
Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.06.2003, укладеного між продавцем Міжгірською селищною радою та покупцем ОСОБА_4 , остання купила земельну ділянку площею 0,0021 га по АДРЕСА_1 ?я, на якій розміщена будівля перукарні «Люкс» під реєстраційним номером 2 «а» (т.1 а.с.58).
З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 019349 від 23.07.2004 видно, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30.06.2003 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0021 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2122455100:03:003:002 (т.1 а.с.59).
Рішення 21-ої сесії 24-го скликання Міжгірської селищної ради Закарпатської області від 29.06.2005 «Про виділення земельних ділянок, передачу їх у власність, надання у користування»: 1) за згодою правління Міжгірського міського споживчого товариства було вилучено та віднесено у запас Міжгірської селищної ради земельну ділянку площею 17 кв. м у АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування приміщення адмінбудинку; 2) надано дозвіл приватному підприємцю ОСОБА_4 протягом шести місяців на збір матеріалів попереднього погодження для надання в оренду земельної ділянки площею 57 кв. м за рахунок земель запасу Міжгірської селищної ради для реконструкції з добудовою перукарні «Люкс» в АДРЕСА_1 ; 3) зобов`язано ОСОБА_4 замовити у землевпорядній організації виготовлення проекту відведення, погодити вибір земельної ділянки, замовити проект будівництва в районній архітектурі та подати матеріали на чергове засідання сесії Міжгірської селищної ради для розгляду (т.1 а.с.128).
2 листопада 2005 року Міжгірським державним виробничим підприємством технічної інвентаризації було проведено державну реєстрація права власності ОСОБА_4 на нежитлову будівлю перукарня «Люкс», розташовану у АДРЕСА_1 площею 17,65 кв. м, реєстраційний номер об`єкта 12628768, з видачею витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 464 від 03.11.2005 (т.1 а.с.129).
1 грудня 2005 року головним архітектором району Міжгірської РДА Закарпатської області було видано ОСОБА_4 вихідні дані для проєктування реконструкції з добудовою перукарні «Люкс», розташованої по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.132-144).
9 вересня 2021 року на замовлення ОСОБА_4 та 20 квітня 2024 року на замовлення ОСОБА_2 КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» було проведено технічну інвентаризацію нежитлової будівлі – перукарні «Люкс» у АДРЕСА_1 , 2005 року побудови, згідно з якими дана будівля має два поверхи площею забудови 83,16 кв. м, загальну площу 129,60 кв. м, у тому числі: шість приміщень на першому поверсі загальною площею 61,38 кв. м.; чотири приміщення на другому поверсі загальною площею 68,22 кв. м. (т.1 а.с.118-126,154-157).
5 червня 2024 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С. С. посвідчено договір позики, зареєстрований у реєстрі за № 7273, за яким відповідач ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн строком до 05.07.2024 (т.1 а.с.163).
5 липня 2024 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С. С. посвідчено договір позики, зареєстрований у реєстрі за № 9235, за яким відповідач ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 400 000,00 грн строком до 05.08.2024 (т.1 а.с.164).
20 вересня 2024 року цим же приватний нотаріусом Чіжмарь С. С. видано виконавчі написи, зареєстровані в реєстрі за № 13169 та № 13170, про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договорами позики від 05.06.2025 № 7273 та від 05.07.2025 № 9235 у сукупному розмірі 800 000,00 грн та витрат по вчиненню виконавчих написів у розмірі 16 000,00 гривень (т.1 а.с.165,166). 
25 вересня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р. М. із заявами про примусове виконання виконавчих написів від 20.09.2024 № 13169 та № 13170, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження відповідно № 76140986 та № 76140897 (т.1 а.с.167,168).
16 жовтня 2024 року приватний виконавець Роман Р. М. виніс постанову про об`єднання виконавчих проваджень № 76140986 та № 76140897 у зведене виконавче провадження № 76312382 (т.1 а.с.170).
25 жовтня 2024 року, за результатами огляду майна у місці його розташування в селищі Міжгір`я у присутності боржниці ОСОБА_4 та стягувача ОСОБА_3 , приватний виконавець Роман Р. М. виніс постанову про опис та арешт майна боржника № ЗВП № 76312382, якою постановив описати та накласти арешт на нежитлову будівлю – перукарню «Люкс» площею 17,65 кв. м та земельну ділянку площею 0,0021 га по АДРЕСА_1 , призначив ОСОБА_4 відповідальним зберігачем (т.1 а.с.171). 
29 жовтня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до приватного виконавця Романа Р.М. із заявою щодо недосягнення згоди про вартість арештованого майна та вже наступного дня на замовлення приватного виконавця Романа Р. М. Приватним консалтинговим підприємством «Консульт» було виготовлено висновок про вартість майна № 172, згідно з яким ринкова вартість нежитлового приміщення перукарні «Люкс» становила 1 132 053,00 грн, а згідно з висновком експерта про оціночну (ринкову) вартість земельної ділянки з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002, така склала 12 672,00 гривень (т.1 а.с.172,174,175).
У період з 09.12.2024 по 20.01.2025 на платформі «Сетам» приватний виконавець Роман Р. М. провів три електронні аукціони з продажу арештованого майна ОСОБА_4 /перукарня площею 17,65 кв. м. та земельна ділянка з кадастровим номером 2122455100:03:003:0002 по АДРЕСА_1 ?я/: - згідно з протоколом № 626031 від 09.12.2024 проведення електронного аукціону (торгів), реєстраційний номер лота 563991 за ціною 1 144 725,00 грн, аукціон не відбувся у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів; - згідно з протоколом № 627438 від 30.12.2024 проведення електронного аукціону (торгів), реєстраційний номер лота 565965 за ціною 973 016,25 грн, аукціон не відбувся у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів; згідно з протоколом № 628426 від 20.01.2025 проведення електронного аукціону (торгів), реєстраційний номер лота 565965 за ціною 801 307,50 грн, аукціон не відбувся у зв`язку відсутністю допущених учасників торгів (т.1 а.с.176-189). 
8 січня 2025 року землевпорядна організації ТОВ «Експерт» на замовлення ОСОБА_4 виготовила технічну документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування площею 0,0021 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.78-101).
21 січня 2025 року за результатами електронного аукціону від 20.01.2025 приватний виконавець Роман Р. М. направив ОСОБА_3 пропозицію про залишення за собою нереалізованого майна за ціною третіх торгів у розмірі 801 307,50 гривень (т.1 а.с.185,190).
23 січня 2025 року ОСОБА_3 подав приватному виконавцю Роману Р. М. заяву про бажання залишити за собою нереалізоване майно за ціною третіх торгів у розмірі 801 307,50 грн та цього ж дня приватний виконавець виніс постанову про передачу нежитлової будівлі – перукарні «Люкс» площею 17,65 кв. м та земельної ділянки площею 0,0021 га по АДРЕСА_1 ?я стягувачу ОСОБА_3 у рахунок погашення боргу ОСОБА_4 , а також склав про це відповідний акт (т.1 а.с.191-194).
31 січня 2025 року відділом № 5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої ТОВ «Експерт», у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування (т.1 а.с.102 і на звороті).
26 лютого 2025 року за заявою ОСОБА_4 державним реєстратором Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області Галай В. В. була проведена реєстрація права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3095679921224/ (т.1 а.с.161).
10 березня 2025 року за заявою ОСОБА_3 приватний виконавець Роман Р. М. виніс постанову про виведення виконавчого провадження № 76140897 зі зведеного виконавчого провадження № 76312382, а також постанови про закінчення виконавчого провадження № 76140897 та виконавчого провадження № 76140986 (т.1 а.с.195-197).
Також 10 березня 2025 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С. С. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, реєстроване в реєстрі за № 2071, яким посвідчувалося перехід права власності на нежитлову будівлю площею 17,65 кв. м у АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3095679921224), а також проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на це майно (т.1 а.с.161).
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таку ж норму містить і ст. 368 ЦК України.
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
За положеннями статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні норми містилися й у статях 22, 23, 28 КпШС України.
Верховний Суд у постанові від 10.07.2024 у справі № 466/7242/22 зазначав про те, що у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності права власності на майно подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує допоки не спростована. Презумпція спільності майна подружжя поширюється, у тому числі й на те майно, яке було нажите у період шлюбу, але оформлене і зареєстровано на ім`я одного з подружжя (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2022 року у справі № 495/6578/17 (провадження № 61-17462св21)).
Сутність презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, полягає в тому, що на певний об`єкт поширюється правовий режим спільного сумісного майна, що не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу. Проте за наявності спору така презумпція може бути спростована, тому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на заінтересовану особу, яка її оспорює (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2024 року у справі № 742/3129/21 (провадження № 61-9704св22)).
Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
За змістом частин 1, 2 ст. 70 СК України, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
За приписами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
Отже, норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 504/3831/19 тощо, що враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності /спільне майно/ (ч. 1 ст. 355 ЦК України).
Частиною третьою ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом
За вимогами частин 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Як регламентовано ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Положеннями ст. 1217 ЦК Україна передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).
Частиною першою статті 1221 ЦК України регламентовано, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За приписами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту.
За змістом частин 1, 2 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.
Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном (див. постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 641/8266/16-ц, провадження № 61-5131св20).
У постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 виснувано, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 754/11747/18 (провадження № 61-22947св19), від 23 лютого 2022 року у справі № 201/4783/19 (провадження № 61-10587св20), від 07 грудня 2022 року у справі № 757/2618/14-ц (провадження № 61-4958св21), від 15 березня 2023 року у справі № 759/8653/17 (провадження № 61-15468св19) та від 18 квітня 2023 року у справі № 674/839/21 (провадження № 61-9594св22).
Таким чином, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.
До подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 20 квітня 2021 року у справі № 727/967/16-ц (провадження № 61-14293св19), від 22 червня 2022 року у справі № 335/8468/18 (провадження № 61-8286св21), від 14 червня 2023 року у справі № 715/2438/21 (провадження № 61-748св23), від 14 червня 2023 року у справі № 757/23492/13-ц (провадження № 61-11014св20), від 19 червня 2023 року у справі № 521/4328/16 (провадження № 61-4268св23) та інших.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) тощо.
Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник, із дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц (провадження № 61-39342св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 263/16124/17 (провадження № 61-5121св19), від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц (провадження № 61-34501св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17 (провадження № 61-16441св20).
Окрім цього, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач уважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права.
Також за положеннями частин 1, 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік.
Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як кореспондують частини перші ст. 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».
Отже, суд доходить висновку, що набута за час шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_20 , на підставі договору купівлі-продажу земельна ділянка площею 0,0021 га, які присвоєно кадастровий номер 2122455100:01:008:1002, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що розташована по АДРЕСА_1 та розміщена на цій земельній ділянці нежитлова будівля – перукарня « ІНФОРМАЦІЯ_5 » площею 17,65 кв. м, є їх спільної сумісною власністю як подружжя, незалежно від того, що реєстрація прав на дане майно була здійснена лише на ім`я одного із подружжя ОСОБА_20 , тому їх частини належали на праві власності померлому батьку позивачів - ОСОБА_6 , а відтак позовні вимоги про витребування частини цього нерухомого майна на користь позивачів є обґрунтованими. 
Із приводу позовної вимоги про присудження на користь відповідача ОСОБА_3 грошової компенсації вартості частки у праві власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та вартості частки у праві власності на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3102137521120) у розмірі 400 653,75 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до вимог ст. 362 ЦК України, на яку посилаються позивачі у позовній заяві, то у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.
Отже, враховуючи те, що спірне майно ОСОБА_4 безпосередньо не продавалося, а реалізовувалося через публічні торги (електронний аукціон), де внаслідок таких, що не відбулися треті торги, приватний виконавець Роман Р. М. направив стягувачу ОСОБА_3 пропозицію про залишення за собою нереалізованого майна за ціною третіх торгів у розмірі 801 307,50 грн і, як наслідок, 10 березня 2025 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Чіжмарь С. С. було видано ОСОБА_3 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, реєстроване в реєстрі за № 2071, яким посвідчувалося перехід права власності на нежитлову будівлю площею 17,65 кв. м у АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3095679921224), а також проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на це майно (т.1 а.с.161), а відтак, на переконання суду, ця вимога позивачів про присудження відповідачу грошової компенсації вартості решти частки на належне йому на праві власності дане нерухоме майно задоволенню не підлягає. Також з вимогою про переведення на позивачів прав та обов`язків покупця, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до суду в цій справі не зверталися.
За таких обставин слід повернути позивачці ОСОБА_2 унесену нею на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі 400 654,00 гривень.
З огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачі частково довели поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свої вимоги, а відтак позов підлягає до часткового задоволення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин із відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 понесені ними судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, що із задоволених позовних вимог у 60% із суми сплаченого судового збору в розмірі 8 013,08 грн (т.1 а.с.1,217), становить 4 807,85 грн, тобто по 2 403,92 грн кожному позивачу.
Керуючись статтями 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Рішко Сергій Іванович, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та присудження грошової компенсації за частку у праві власності на нерухоме майно – задовольнити частково. 
Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 і Гримут Євгенії Вікторівни А. В. по 1/4 частки кожному у праві власності: 1) на земельну ділянку з кадастровим номером 2122455100:01:008:1002 площею 0,0021 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) на нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3102137521120).
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області повернути позивачці ОСОБА_2 внесені нею на депозитний рахунок Міжгірського районного суду Закарпатської області кошти у розмірі 400 654 (чотириста тисяч шістсот п`ятдесят чотири) гривні відповідно до квитанцій до платіжної інструкції про переказ готівки № 36 від 11.12.2025 і № 12 від 12.12.2025.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 2 403 (дві тисячі чотириста три) грн 92 коп. кожному сплаченого судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 273 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено та підписано 30.04.2026.
Учасники справи:
Позивач-1 ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ;
Позивач-2  ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_10 ;
Відповідач  ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_11 ;
Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_12 ;
Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_13 ;
Третя особа без самостійних вимог приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, місце знаходження: Майдан Незалежності, 9 м. Хуст, Хустського району Закарпатської області;
Третя особа без самостійних вимог Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, місце знаходження селище Міжгір`я, вул. Шевченка 77 Хустського району Закарпатської області, ЄРДПОУ 04350910.

Суддя          В. Ю. Готра