ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.07.2026	Справа № 910/4902/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВЕ ДІЛО” (65091, Одеська обл., Одеський р-н, м. Одеса, вул. Свіща Олександра, 22, ідентифікаційний код 31461118) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКЛЕРІН” (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, 20, ідентифікаційний код 43255905) 
про стягнення381 158, 12 грн. 

Представники сторін: не викликались 

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВЕ ДІЛО” (далі – позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКЛЕРІН” (далі – відповідач) про стягнення 381 158, 12 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу № ДГ-349/24 від 01.08.2024 року в частині повної та своєчасної оплати товарів на суму 327 756, 90 грн, у зв`язку з чим і виникла вказана заборгованість, а також обов`язок сплатити на користь позивача пеню у розмірі 40 197, 59 грн та штраф у розмірі 13 203, 63 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/4902/26, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників учасників справи, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
Вказана ухвала була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКЛЕРІН” 04.05.2026 о 13:20 год., що підтверджується відповідним повідомленням про доставлення процесуального документа.
Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до ст. 120 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив. 
01.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальність «НОВЕ ДІЛО» (надалі – постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГУРМАН ФУДІ», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕКЛЕРІН” (надалі – покупець/відповідач) був укладений договір купівлі-продажу № ДГ-349/24 (надалі – договір), відповідно до умов якого постачальник продає, а покупець купує та сплачує на умовах і в порядку, визначених договором продукцію та товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в додатках (специфікаціях). 
Відповідно до пунктів 3.1, 3.3. договору ціна на продукцію вказується в видатковій накладній. Покупець зобов`язаний розрахуватися за поставлену продукцію на поточний рахунок або в касу постачальника на умовах оплати по факту поставки продукції. Дата поставки продукції вказана в накладній. 
Згідно з п. 4.1. договору поставка продукції на склад покупця здійснюється зі складу постачальника. Поставка може здійснюватися силами (за рахунок) постачальника або покупця, за домовленістю сторін. При необхідності поставка може здійснюватися за допомогою третіх осіб (третьої Сторони).
У розділі 5 договору сторонами узгоджено приймання продукції (товару) за кількістю та якістю, зокрема:
5.1. приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється уповноваженими представниками сторін за накладною. 
5.2. право власності на продукцію переходить від постачальника покупцю з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної. Претензії щодо кількості продукції після підписання накладної виключається. 
5.3. нестача продукції (товару) виявлена при прийнятті у присутності постачальника. Засвідчується актом прийому-передачі.
У п. 6.3. договору визначено, що сторони зобов`язані щомісяця в строк до 15-го числа поточного місяця провести звірку взаєморозрахунків за минулий місяць та підписати Акт - звірки.
Цей договір, відповідно до п. 9.1., набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 1 (одного) року. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення цього строку не повідомить про свій намір припинити дію договору, цей договір вважається автоматично продовженим на кожний наступний рік.
За умовами п. 9.3. встановлено цей договір не втрачає юридичної сили, поки всі фінансові розрахунки між сторонами не будуть здійсненні. 
За доводами позивача, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати поставленої продукції та товарів не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.04.2026 утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 327 756,90 грн.
Як вказує позивача, що підтверджується матеріалами справи, відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків, який складений в силу п. 6.3. договору, заборгованість станом на 01.12.2025 у покупця перед постачальником складала 413 994,90 грн. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками. 
В подальшому, відповідачем частково погашено заборгованість шляхом сплати грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в загальній сумі 86 238,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями а саме: №23 від 03.02.2026 на суму 9 393,90 грн, №25 від 05.02.2026 на суму 9 086,70 грн, №29 від 11.02.2026 на суму 9 202,20 грн, №1750 від 20.01.2026 на суму 58 555,20 грн. У зв`язку з чим, залишок заборгованості відповідача за поставлені продукцію та товари перед позивачем становить 327 756,90 
З метою досудового врегулювання спору, 19.03.2026 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про сплату заборгованості за поставлену продукцію та товар, сплату пені та штрафних санкцій, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 6509108490472.
Крім цього, як вказує позивач, відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань встановлено, що ТОВ «ГУРМАН ФУДІ» (код ЄДРПОУ 43255905) було перейменовано на ТОВ «ЕКЛЕРІН» та змінено місцезнаходження юридичної особи. 
А тому 08.04.2026 засобами поштового відправлення на адресу відповідача позивачем було надіслано лист-вимогу за вих. № 81/26 від 07.04.2026 про сплату заборгованості за поставлену продукцію та товар, сплату пені та штрафних санкцій, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 6766100587437. Оскільки, відповідачем відповіді на вимогу не надано, заборгованість не погашено, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитись від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. 
У відповідності до норм ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що у п. 6.3. договору обумовлено, що сторони зобов`язані щомісяця в строк до 15-го числа поточного місяця провести звірку взаєморозрахунків за минулий місяць та підписати Акт - звірки.
Згідно з наявного у матеріалах справи акта звіряння взаємних розрахунків за період грудень 2025 р. між Товариством з обмеженою відповідальність «НОВЕ ДІЛО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГУРМАН ФУДІ» за договором № ДГ-349/24 від 01.08.2024, заборгованість ТОВ «ГУРМАН ФУДІ» складала 413 994,90 грн.
Вказаний акт, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.
Матеріалами справи також підтверджено, що після підписання акта звіряння взаємних розрахунків за період грудень 2025 р., відповідачем було частково погашено заборгованість у розмірі 86 238,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями а саме: №23 від 03.02.2026 на суму 9 393,90 грн, №25 від 05.02.2026 на суму 9 086,70 грн, №29 від 11.02.2026 на суму 9 202,20 грн, №1750 від 20.01.2026 на суму 58 555,20 грн.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 у справі № 187/789/17, підписання в межах позовної давності боржником і кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, належить до дій, які свідчать про визнання особою свого боргу.
Враховуючи зазначене, підписання акту звірки є дією, яка свідчить про визнання особою свого боргу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судом встановлено, що за умовами договору покупець зобов`язаний розрахуватися за поставлену продукцію на поточний рахунок або в касу постачальника на умовах оплати по факту поставки продукції.
Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (частина перша статті 693 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань” від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.
Таким чином, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був розраховуватись за поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто у день поставки товару.
Доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу товару та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи і належним чином не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 327 756, 90 грн.
За приписами ст. 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).
Згідно з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати штрафу та пені.
При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19.
Як вбачається із матеріалів справи, у п. 6.4 договору сторонами визначено, що За несвоєчасну оплату вартості поставленої продукції (товару) (п. 3.3. ст. 3 цього договору), покупець сплачує постачальнику неню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, якщо таке прострочення триває більш ніж 7 (сім) календарних днів. Покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми вартості не своєчасно сплаченої продукції (товару).
Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати за поставлений товар, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пені у розмірі 40 197, 59 грн та штрафу у розмірі 13 203, 63 грн на підставі пункту 6.4. договору.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість, оскільки позивачем неправомірно визначено початок перебігу прострочення. Враховуючи, що акт звіряння взаємних розрахунків сторонами підписано 31.12.2025 та зазначено, що заборгованість виникла станом на 31.12.2025, та беручи до уваги умови п. 6.4. договору відповідно початком прострочення заборгованості є 08.01.2026.
Так, за розрахунком суду, який здійснено за допомогою системи ЛІГА Закон до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 29 225,14 грн. В іншій частині цих позовних вимог слід відмовити.
За розрахунками суду штраф у розмірі 10 % від суми вартості не своєчасно сплаченої продукції (товару) складає суму більшу ніж заявлену позивачем, однак виходячи з приписів ч. 2 ст. 237 ГПК України, якою встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, підлягає стягненню штраф у розмірі заявленому позивачем.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростували позовні вимоги, або свідчили про відсутність у нього обов`язку щодо сплати заборгованості, як і не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.
Приймаючи до уваги вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З огляду на положення Закону України “Про судовий збір”, оскільки позивач звернувся до суду з позовом в електронній формі через підсистему "Електронний суд", розмір судового збору за подання позивачем до Господарського суду міста Києва вказаної позовної заяви має визначатись з урахуванням наведених приписів.
Однак, при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір без урахування коефіцієнту 0,8.
Враховуючи викладене, суд звертає увагу позивача, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Керуючись ст. 129, 231, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕКЛЕРІН” (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, 20, ідентифікаційний код 43255905) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВЕ ДІЛО” (65091, Одеська обл., Одеський р-н, м. Одеса, вул. Свіща Олександра, 22, ідентифікаційний код 31461118) заборгованість у розмірі 327 756 грн 90 коп., пеню у розмірі 29 225 грн 14 коп., штраф у розмірі 13 203 грн 63 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 442 грн 23 коп.
3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.
4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст складено 06.07.2026

Суддя Л.Г. Пукшин