Справа № 594/441/26
Провадження №2/594/503/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2026 року 
Борщівський районний суд Тернопільської області 
у складі: головуючого судді Чир П.В
за участі секретаря Козій Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м.Борщеві, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача користь TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за договором кредиту №45533693 в розмірі 16113,50 грн, сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 17.10.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та  ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у кредит №45533693, згідно якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів ( з 17.10.2025 по 15.11.2025), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,209%, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 16,00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі становить 800 грн). У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 83208, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. За умовами кредитного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн, однак, всупереч умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі 16113,50 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 313,50 грн - сума заборгованості за процентами; 800,00 грн - сума заборгованості за комісією; 10000,00 грн - сума заборгованості за пенею/неустойкою.
Ухвалою суду від 03 квітня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
08.04.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у сумі 16 113,50 грн та вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Кредитний договір було укладено ним у період дії воєнного стану, безпосередньо після отримання звістки про те, що його батько, ОСОБА_2 , зник безвісти під час виконання бойових завдань. Він перебував у стані важкого психологічного стресу та мав нагальну потребу в коштах. Відповідно до ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено під впливом тяжкої обставини, може бути змінений судом. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за прострочення. Отже, штрафи та пеня є незаконними. Згідно з позицією Верховного Суду, після завершення строку кредиту відсотки не нараховуються. Він є членом сім`ї військовослужбовця, який зник безвісти. Щодо витрат на правничу допомогу 4500 грн є неспівмірними та підлягають зменшенню. Просить відмовити у стягненні штрафів, пені, у стягненні зайвих відсотків, зменшити суму боргу до тіла кредиту, зменшити або відмовити у витратах на правничу допомогу.
10.04.2026 представник позивача надіслав до суду заяву про зменшення позовних вимог ( в порядку ст.49 ЦПК України), в якій вказав, що у зв`язку з отриманням заперечень сторони відповідача проти нарахування пені/неустойки, а також з метою забезпечення ефективного, швидкого та справедливого розгляду справи, позивач вважає за доцільне зменшити позовні вимоги на суму пені. Просить зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» суму заборгованості за Договором кредиту №«Договір» в розмірі 6 113,50 грн., з яких:- 5 000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;- 313,50 грн. – сума заборгованості за процентами; - 800,00 грн. – сума заборгованості за комісією;- 0 грн. – сума заборгованості за пенею/неустойкою; - 0 грн. – сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» суму сплаченого судового збору в розмірі 2662.40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн.
13.04.2026 відповідач ОСОБА_1 подав до суду заперечення (на відповідь на відзив) в якому вказав, що вважає вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу та повного розміру судового збору такими, що підлягають суттєвому зменшенню, пропорційність розподілу судового збору (ст. 141 ЦПК України). Оскільки Позивач зменшив вимоги з 16 113,50 грн до 6 113,50 грн, це свідчить про те, що позов задовольняється лише на 38% від початково заявленого. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, з нього може бути стягнуто не більше 1 011,70 грн (38% від сплачених Позивачем 2 662,40 грн). Щодо зменшення витрат на адвоката (4 500 грн). Ця сума є абсолютно неспівмірною зі складністю справи та ціною позову. Позов є типовим, а заява про зменшення вимог — наслідком поданого ним відзиву. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, витрати на адвоката мають бути розумними. Просить зменшити їх до 500 грн. Просить суд відмовити у стягненні 800 грн. комісії, оскільки вона не є платою за окрему послугу, що суперечить ст. 11 Закону «Про споживче кредитування».
Представник позивача в судове засідання не з`явився. У поданій заяві просить справу слухати за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав додаткові пояснення, в яких просить здійснювати розгляд справи призначеної на 06.05.2026 за його відсутності на підставі наявних матеріалів. Просить стягнути судовий збір пропорційно лише від суми задоволених вимог. Відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн через їх очевидну неспівмірність та маніпулятивну поведінку представника Позивача. 
Дослідивши та оцінившидокази по справі суд встановивтакіфакти.
17 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та  ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту № №45533693, згідно з умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 5000,00 грн строком на 30 днів із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0.209% з комісією за надання кредиту, складає 16.00% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 800.00 грн.).
П.2.3 Договору також передбачено, обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом строку, визначеного п.п. 2.2.2. п. 2.2. Договору та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. У випадку укладення додаткової угоди про зміну строку (визначеного п.п. 2.2.2. п. 2.2. Договору) або Суми кредиту (визначеної п.п. 2.2.1. п. 2.2. Договору), розрахунок денної процентної ставки здійснюється станом на день внесення таких зміндо Договору.
Розрахунок денної процентної ставки, з урахуванням показників, визначених умовами Договору, здійснюється за наступною методикою: (загальні витрати за споживчим кредитом за весь строк дії Договору: 1113,50 грн.) / (Загальний розмір споживчого кредиту (Сума Кредиту): 5000,00 грн.) / (строк дії договору: 30 днів) ? 100% = 0,742% відсотків в день.
Договір підписаний відповідачем  ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 83208, який був направлений на його електронну пошту 17.10.2025 13:19:04, що стверджується також довідкою про ідентифікацію, сформованою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Кредитодавець ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на виконання умов кредитного договору виконав свої зобов`язання, зокрема, 17.10.2025 надав у власність  ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок НОМЕР_1 , що стверджується довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» за вих.№ КД-000034751 від 13.02.2026.
Відповідно до розрахунку заборгованості  ОСОБА_1 за Договором № 45533693 від 17.10.2025, заборгованість останнього станом на 25.02.2026 становить 16113,50 грн., з яких: 5000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 313,50 грн. сума заборгованості за процентами; 800,00 грн. сума заборгованості за комісією; 10000 грн. сума заборгованості за пенею.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Наявні вище докази у справі у своїй сукупності належним чином свідчать про укладення між сторонами кредитного договору №45533693 від 17.19.2025, та даний факт сторонами не заперечувався.
Суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договорами не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.
Суд погоджується з розміром заборгованості зменшених позовних вимог в частині тіла кредиту та відсотків.
Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача комісії за спірним кредитним договором в розмірі 800 грн. то ці вимоги задоволенню не підлягають і в цій частині в позові слід відмовити, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.
На виконання вимог, зокрема, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом.
У вищевказаномукредитному договорі передбачено комісію пов`язана з наданням кредиту.
Однак, розмір комісії за надання кредиту, який визначено в кредитних договорах, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.
Водночас з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункти 28, 29), у справі № 363/1834/17 (пункт 27).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункт 28).
Інакше кажучи, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пункт 31.25).
Розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, є діями, які банк вчиняє, насамперед, на власну користь. Надання за ціною встановленої у кредитному договорі комісії інших послуг за обслуговування, не пов`язаних із інформуванням позичальника, не передбачено.
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Таким чином банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (пункти 29-31).
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно вищевикладеного, умови кредитногодоговору №45533693 щодо сплати комісії, є нікчемними, а вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 800 грн. задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом часткового задоволення зменшених позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості: за кредитним договором №45533693 від 17.10.2025 в сумі 5313,50 грн., з яких: 5000 грн.заборгованість за кредитом; 313,50 грн. заборгованість за процентами.
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати на суму 2662,40 грн - зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу, що підтверджується копією договору про надання правничої допомоги № 20/08/25 від 20.08.2025, копією Витягу з Акту № 2-МК приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.01.2026 за Договором про надання правничої допомоги № 20/08/25 від 20.08.2025, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, платіжну інструкцію від 23.02.2026, ордер серії АХ № 1287255 від 03.09.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 03.04.2018, довіреність у порядку передоручення від 18.09.2025.
Згідно копії Витягу з Акту № 2-МК приймання-передачі наданої правничої допомоги від 14.01.2026 за Договором про надання правничої допомоги № 20-08/25 від 20.08.2025, вартість надання адвокатських послуг у справі, де боржником виступає Микита-Мудрий Р.І, становить 4500,00 грн.
Отже, позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, однак суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.
За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи у загальному розмірі 4500 грн є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у даній справі в розмірі 2500,00 грн. 
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених зменшених позовних вимог у розмірі 877 грн 94 коп (2662,40 грн х 5313,50 грн : 16113,50  грн).
Керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 258, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», (01010 м.Київ площа Арсенальна,1Б, код ЄДРПОУ 39861924), заборгованість за кредитним договором № 45533693 від 17.10.2025 в сумі 5313 (п`ять тисяч триста тринадцять) грн 50 коп., яка складається з 5000 грн заборгованості за кредитом та 313,50 грн заборгованості за нарахованими процентами.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 877 грн 94 коп. та 2500 грн витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо  до Тернопільського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 11 травня 2026 року. 

Головуючий        Чир П. В.