ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1246/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т. Б. - головуючого, Багай Н. О., Чумака Ю. Я., 

секретар судового засідання - Денисюк І. Г., 
за участю представників:
прокуратури - Пальонна О. О., 
позивача - Явченко Д. В.,
відповідача - Савицька О. М.,
третіх осіб - Сметанюк І. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури 
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 (судді: Богатир К. В. - головуючий, Поліщук Л. В., Таран С. В.) у справі
за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ",
треті особи, як не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, -Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної військової адміністрації, Департамент міжнародного співробітництва, культури та маркетингу Одеської міської ради (попередня назва - Департамент культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради), Міністерство культури та стратегічних комунікацій України, Департамент комунальної власності Одеської міської ради,
про розірвання договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути нежитлові приміщення,
В С Т А Н О В И В:
1. Короткий зміст позовних вимог і підстав позову
1.1.  У березні 2023 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" (далі - ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ") про (1) розірвання договору купівлі-продажу від 06.07.2012, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ", посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 6556; (2) зобов`язання ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" повернути Одеській міській раді нежитлові приміщення підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезоніну, розташовані за адресою: м. Одеса, б-р Приморський, буд. 5, і в цілому складаються з приміщень літ. "А", "А1", "А2", загальною площею 2390,0 м2, основною площею 1173,4 м2, шляхом підписання відповідного акта приймання-передачі.
1.2. На обґрунтування позову прокурор посилався на те, що ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" не виконує умови договору купівлі-продажу щодо належної експлуатації будівлі-пам`ятки, яка гарантує надійність будівельних конструкцій (пункт 5.4.2 договору купівлі-продажу від 06.07.2012); утримання об`єкта купівлі-продажу відповідно до охоронного договору та норм законодавства про охорону культурної спадщини (пункт 5.4.7 договору купівлі- продажу), тобто у наведеному випадку має істотне порушення договору, що завдає шкоди державним інтересам в сфері охорони культурної спадщини та значною мірою позбавляє Одеську міську раду як продавця вказаного об`єкта того, на що вона розраховувала при укладенні договору, зокрема, збереження об`єкта культурної спадщини.
2. Короткий зміст судових рішень
2.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 позов задоволено повністю.
Аргументуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що стан придбаної відповідачем за спірним договором будівлі, яка є пам`яткою архітектури національного значення, зазнав значного погіршення у зв`язку із недбалим ставленням власника до неї та порушенням ним умов охоронного договору, Закону України "Про охорону культурної спадщини". Невжиття власником пам`ятки культурної спадщини заходів щодо її збереження призводить до руйнування такої, що, за висновками суду, є підставою для розірвання спірного договору купілі-продажу та повернення нерухомого майна.
2.2. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 у цій справі скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові. Здійснено розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки спірний договір виконаний і зобов`язання за ним припинені, а розірваним у судовому порядку може бути лише чинний договір, тобто такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення, то підстав для задоволення позову немає. Суд констатував, що за обставин виконання договору купівлі-продажу від 06.07.2012 у повному обсязі, укладення відповідачем охоронного договору та у разі невжиття власником пам`ятки культурної спадщини заходів щодо її збереження, належним способом захисту порушеного права держави у наведеному випадку є звернення державного органу з питань охорони пам`яток історії та культури з позовом до суду про викуп пам`ятки культурної спадщини, оскільки такий спосіб захисту кореспондує конкретному правопорушенню, визначеному статтею 352 Цивільного кодексу України та статтею 21 Закону України "Про охорону культурної спадщини". 
3. Короткий зміст касаційної скарги і заперечень на неї
3.1. Прокурор звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у цій справі скасувати, а рішення Господарського суду Одеської області від 01.05.2025 залишити без змін.
Скаржник вважає оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції незаконною, ухваленою з порушенням норм матеріального і процесуального права, а саме статей 15, 16, 316, 319, 321, 352, 598, 599, 611, 651 Цивільного кодексу України, статті 21 Закону України "Про охорону культурної спадщини", статей 2, 13, 50, 74, 79, 80, 86, 236 Господарського процесуального кодексу України.
На обґрунтування підстав касаційного оскарження посилається на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме ухвалення апеляційним господарським судом рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 916/2646/23 щодо належного і ефективного способу захисту, від 03.10.2019 у справі № 902/271/18 стосовно застосування принципу диспозитивності, від 11.04.2024 у справі № 910/15160/19 стосовно процесуальних дій суду, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц щодо стандарту доказування.
Загалом, за доводами прокурора, ним обрано належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, адже у наведеному випадку має місце невжиття відповідачем заходів для забезпечення належної експлуатації спірного об`єкта нерухомості, яка гарантує надійність будівельних конструкцій, та утримання об`єкта купівлі-продажу відповідно до охоронного договору та норм, передбачених Законом України "Про охорону культурної спадщини".
3.2. Від ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР XXI" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без змін оскаржену постанову як законну та обґрунтовану, а касаційну скаргу - без задоволення.
3.3. Від прокуратури надійшло клопотання про передачу справи на розгляд судової палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності, яке обґрунтовано наявністю виключної правової проблеми у справі та необхідністю відступлення від правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 922/1196/20, від 24.05.2022 у справі № 922/1633/18.
Проте колегія суддів відхиляє вказане клопотання прокурора з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 303 Господарського процесуального кодексу України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. 
Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду унормовані у статті 302 Господарського процесуального кодексу України.
Так, згідно з положеннями частини 1 статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї ж палати або у складі такої палати.
Основним завданням Верховного Суду є забезпечення сталості та єдності судової практики (частина 1 статті 36 Закону "Про судоустрій і статус суддів").
Тобто з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій, Верховний Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення або підходи застосовані в цих рішеннях мають бути очевидно застарілими внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ); існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права.
Отже, необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду повинна мати тільки важливі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 та постановах Верховного Суду від 05.07.2022 у справі № 904/3860/19, від 28.09.2021 у справі № 910/8091/20, від 24.06.2021 у справі № 914/2614/13).
При цьому, аргументи прокурора, наведені на обґрунтування підстав для відступу від правових висновків Верховного Суду у зазначених ним постановах, не є безумовною підставою для передачі справи на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду. Заявник не навів переконливих доводів щодо необхідності відступу від правових висновків Верховного Суду, викладених у раніше ухвалених вказаних ним рішеннях, не обґрунтував того, у чому полягає неможливість вирішення справи саме касаційним судом у визначеному складі в межах оцінки правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права в контексті підстав касаційного оскарження та у чому полягає невизначеність законодавчого регулювання правових питань щодо порядку прийняття рішення у такій категорії справ.
Слід зазначити, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ та Великої Палати Верховного Суду відступ від раніше сформованої правової позиції повинен мати реальне підґрунтя, про що йдеться, зокрема, у п. 70 рішення у справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" ("Chapman v. the United Kingdom", заява № 27238/95).
У інших справах Суд також неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі "Проценко проти росії", заява №13151/04, п. 26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник проти росії", заява № 8269/02, п. 38).
У справі "Сєрков проти України" (заява № 39766/05) ЄСПЛ у пунктах 34-39 рішення наголосив на такому: коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується; сам факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі "передбачуваності" у контексті Конвенції; завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються враховуючи зміни у повсякденній практиці (рішення у справі "Горжелік та інші проти Польщі" (Gorzelik and Others v. Poland) [ВП], заява № 44158/98, пункт 65); у цьому зв`язку не можна недооцінювати завдання вищих судів у забезпеченні уніфікованого та єдиного застосування права (рішення у справах "Тудор Тудор проти Румунії" (Tudor Tudor v. Romania), заява № 21911/03, пункти 29-30 та "Стефаніка та інші проти Румунії" (Stefanica and Others v. Romania), заява № 38155/02, пункти 36-37); неспроможність вищого суду впоратись із цим завданням може призвести до наслідків, несумісних, inter alia, з вимогами статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Падурару проти Румунії" (Paduraru v. Romania), заява № 63252/00, пункти 98-99).
Водночас, обґрунтовуючи подане клопотання про передачу справи на розгляд палати також наявністю виключної правової проблеми у справі, прокурор не звернув уваги на те, що наявність виключної правової проблеми у правозастосуванні за доведення її існування може бути підставою для передачі справи на розгляд саме Великої Палати Верховного Суду, а не судової палати.
До того ж наведені прокурором у клопотанні обставини не свідчать про існування виключної правової проблеми в спірних правовідносинах; його позиція не містить викладення правової проблеми, яка має місце саме у правозастосуванні, зокрема обґрунтування, в чому вбачається складність застосування відповідних положень законодавства у цій правовій ситуації, невизначеність поставлених судом правових питань на нормативному рівні, неможливість подолання проблеми існуючими процесуальними механізмами.
3.4. Ураховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає підстав для передачі цієї справи на розгляд судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у порядку частини 1 статті 302 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю вагомих і достатніх аргументів, які би свідчили про необхідність відступу від правових позицій Верховного Суду, викладених у вказаних прокурором постановах.
4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду
4.1. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та заперечення на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 
4.2. Як свідчать матеріали справи та установив суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, в м. Одесі на Приморському бульварі, 5 розташований "Прибутковий будинок Лехре", зведений у 1823- 1826 роках та добудований у 1895 році за проєктом архітектора ОСОБА_1 . Ця будівля згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 06.09.1979 № 422 прийнята під охорону держави як пам`ятка містобудування та архітектури національного значення. 
Відповідно до переліку пам`яток культурної спадщини національного значення Одеської області, занесених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, "Прибутковий будинок Лехре" розташований за адресою: м. Одеса, бульвар Приморський, 5, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2012 № 929 взято під охорону держави як пам`ятку архітектури та історії національного значення (охоронний номер: 150026-Н).
06.07.2012 між територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої діє Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - Департамент комунальної власності) (продавець), і ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу від 06.07.2012, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 6556.
За умовами пункту 1.1 цього договору продавець продав, а покупець купив індивідуально визначене нерухоме майно комунальної власності у виді нежитлових приміщень підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезоніну, що розташовані за адресою: м. Одеса, бул. Приморський, будинок 5, і в цілому складаються з приміщень літ. "А", "А1", "А2", загальною площею 2390,0 м2, основною площею 1173,4 м2.
Згідно з пунктом 1.2 договору його укладено згідно з рішеннями Одеської міської ради від 08.07.2011 № 821-VI "Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2011 році та внесення змін до рішень Одеської міської ради", від 20.09.2011 № 1259-VI "Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню у 2011 році, внесення змін до рішень Одеської міської ради", від 28.02.2012 № 1730-VI "Про перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що підлягають приватизації та відчуженню, та внесення змін до рішень Одеської міської ради", на підставі Цивільного кодексу України, рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 № 946-III "Про нову редакцію Положення про механізм відчуження об`єктів комунальної власності" (з наступними змінами).
Ціна продажу об`єкта становить 19 407 393,60 грн (пункт 1.5 договору).
Відповідно до пункту 3.1 спірного договору передача об`єкта купівлі-продажу від продавця до покупця здійснюється у триденний термін із моменту перерахування покупцем на рахунок продавця у повному обсязі коштів, передбачених розділом 2 цього договору, та оформлюється актом приймання-передачі, що підписується сторонами за цим договором.
Відповідальність за збереження об`єкта купівлі-продажу з моменту підписання договору купівлі-продажу несе покупець (пункт 3.3 спірного договору).
У пункті 5.4.1 договору купівлі-продажу від 06.07.2012 передбачено, що покупець зобов`язаний у встановлений цим договором термін сплатити ціну продажу об`єкта.
Згідно з пунктом 5.4.2 вказаного договору покупець зобов`язаний узгоджувати проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування до сучасних потреб, а також проводити ці роботи при наявності погодженої проєктної документації та дозволу, виданих управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради та управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації; забезпечувати належну експлуатацію об`єктів нерухомості, яка гарантує надійність будівельних конструкцій; забезпечувати вільний доступ до інженерних мереж службам, які їх експлуатують та утримувати їх у належному технічно-справному стані; проводити роботу з благоустрою прилеглої території.
За змістом пунктів 5.4.3- 5.4.5 спірного договору покупець зобов`язаний не допускати розміщення в об`єкті шкідливого виробництва; виконувати вимоги Закону України "Про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення", відповідних державних санітарних, протипожежних норм та правил; підписати та одержати у продавця акт приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу у встановлений у цьому договорі термін; протягом 30 календарних днів із моменту одержання акта приймання-передачі звернутися до компетентних органів для оформлення права землекористування у встановленому чинним законодавством порядку.
У пункті 5.4.6 цього ж договору обумовлено, що покупець зобов`язаний до моменту підписання акта підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу безперешкодно допускати працівників Департаменту комунальної власності для проведення перевірки дотримання умов договору купівлі-продажу, надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи щодо виконання умов цього договору у 15-денний термін із моменту отримання запиту.
Покупець також зобов`язаний протягом 30 календарних днів із моменту виникнення права власності на об`єкт купівлі-продажу оформити з державним органом охорони об`єктів культурної спадщини відповідну охоронну документацію на користування приміщеннями у будівлі-пам`ятці та у цей же строк повідомити Департамент комунальної власності і надати докази виконання зазначеного зобов`язання. Покупець зобов`язується утримувати об`єкт купівлі-продажу відповідно до вимог охоронного договору та вимог Закону України "Про охорону культурної спадщини", дотримуватися державних стандартів, норм, правил та іншого законодавства у сфері охорони культурної спадщини (пункт 5.4.7 договору).
Разом із тим, відповідно до пункту 5.4.8 спірного договору покупець зобов`язаний після виконання зобов`язань, передбачених пунктами 5.4.1, 5.4.4, 5.4.5, 5.4.7, підписати та одержати у продавця акт підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу.
Відповідно до пункту 5.4.9 договору до моменту підписання акта підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу подальше відчуження та передача в заставу покупцем об`єкта купівлі-продажу здійснюється за погодженням з продавцем із забезпеченням переходу до нового власника всіх зобов`язань, невиконаних покупцем на момент такого відчуження, відповідальності за їх невиконання, визначених законодавством та цим договором, прав та обов`язків покупця згідно з законодавством України. У разі подальшого відчуження об`єкта купівлі-продажу новий власник зобов`язаний у двотижневий строк із дня переходу до нього права власності на об`єкт подати продавцю належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують його право власності.
У разі відчуження покупцем об`єкта купівлі-продажу до моменту підписання акта підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу без погодження з продавцем є підставою для визнання правочину щодо такого відчуження недійсним (пункт 6.3 договору).
У пункті 6.4 спірного договору сторони передбачили, що за неналежне виконання чи невиконання покупцем зобов`язань за цим договором, вказаних у пунктах 5.4.2, 5.4.3 покупець несе відповідальність згідно з чинним законодавствам України.
Згідно з пунктом 6.5 договору сплата штрафу, пені, відшкодування збитків не звільняє винну сторону від виконання умов цього договору.
Відповідно до пункту 8.4 договору купівлі-продажу від 06.07.2012 у разі невиконання однією із сторін умов цього договору він може бути розірваний на вимогу іншої сторони договору за рішенням суду в порядку, визначеному чинним законодавством України.
За актом приймання-передачі індивідуального визначеного майна комунальної власності від 07.08.2012 продавець передав, а покупець прийняв індивідуально визначене нерухоме майно комунальної власності у виді нежитлових приміщень підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезоніну, що розташовані за адресою: м. Одеса, бул. Приморський, буд. 5, і в цілому складається з приміщень літ. "А", "А1", "А2", загальною площею 2390,0 м2, основною площею 1173,4 м2, вартістю 19 407 393,60 грн.
Державним реєстратором Литвиненко Л. М. проведено державну реєстрацію права власності ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" на зазначене нерухоме майно (номер витягу 35437948).
Також під час апеляційного розгляду справи суд апеляційної інстанції установив, що 04.06.2013 між Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (орган охорони) та ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" укладено охоронний договір на пам`ятку культурної спадщини № 04-02/1317, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання щодо охорони пам`ятки містобудування та архітектури національного значення "Прибутковий будинок Лерхе".
У пункті 2 цього охоронного договору передбачено, що термін його дії встановлено з моменту підписання на період дії права власності дійсного власника.
Розпорядження відповідного органу охорони в межах його повноважень є обов`язковим для власника (пункт 4 охоронного договору).
Згідно з пунктом 5 охоронного договору власник несе відповідальність за рухоме та нерухоме майно, що належить до пам`ятки. Власник зобов`язується:
- використовувати пам`ятку виключно для розміщення готелю приміщень саме для діяльності, що не спричиняє ушкоджень пам`ятці;
- здійснювати продаж, передачу у володіння, користування чи управління частиною пам`ятки тільки після письмової згоди центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини;
- утримувати пам`ятку в належному санітарному, протипожежному і технічному стані. Мати у приміщеннях пам`ятки належне обладнання згідно з вимогами органів протипожежної, санітарної, екологічної охорони та інших уповноважених органів;
- утримувати територію пам`ятки упорядженою, не допускати використання цієї території для нового будівництва та задоволення інших господарських потреб, що можуть зашкодити пам`ятці. Не робити будь-яких прибудов до пам`ятки, не переробляти їх як зовні, так і всередині, а також не вести будь-яких земляних робіт на території пам`ятки без спеціального письмового дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини;
- не використовувати пам`ятку як постійне або тимчасове житло;
- погоджувати в установленому порядку з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини розміщення реклами, інших написів та позначок на пам`ятці, її частинах та елементах, на її території та в її охоронній зоні;
- забезпечувати доступ до пам`ятки з метою її екскурсійного відвідування не передбачається;
- безперешкодно допускати представників відповідного органу охорони чи уповноважених ним осіб для здійснення контролю за виконанням правил утримання зазначеної частини пам`ятки, її території і зон охорони або для її наукового обстеження. Акт технічного стану пам`ятки поновлюється не рідше ніж раз на 5 років;
- своєчасно проводити поточний та капітальний ремонт частини пам`ятки і роботи з упорядження території пам`ятки. Виконувати реставраційні, ремонтні та інші роботи в терміни, передбачені пунктом 13 цього договору, а у разі потреби в терміни, визначені окремим розпорядженням органу охорони;
- проводити реставраційні, ремонтні та інші роботи відповідно до науково-проєктної документації, затвердженої в установленому порядку, за письмовим дозволом органу охорони. Копії матеріалів про проведення обміру та дослідження пам`ятки, а також науково-проєктну документацію безоплатно передавати відповідному органу охорони в 10-денний термін після її затвердження.
У пункті 13 охоронного договору встановлено, що з метою збереження пам`ятки та створення належних умов для її використання, власник зобов`язаний виконати такі роботи: розробка науково-проєктної документації травень-жовтень 2013 року; виконання ремонтно-реставраційних робіт листопад 2012 року - квітень 2013 року; поточний ремонт приміщень та інженерних мереж частини пам`ятки, що належить власнику упродовж експлуатації приміщень у відповідності з вимогами ВСН 58-88 (Р).
У разі невиконання власником вимог законодавства та умов цього договору орган охорони накладає в установленому порядку на власника штрафні санкції згідно з винним законодавством, а також зобов`язує власника відшкодувати завдані ним збитки (пункт 15 охоронного договору).
Відповідно до пункту 21 охоронного договору якщо в результаті дій або бездіяльності власника пам`ятки їй загрожує пошкодження або знищення, відповідний орган охорони культурної спадщини робить власнику пам`ятки відповідне попередження. Якщо власник пам`ятки не вживає заходів щодо її збереження, зокрема у зв`язку з неможливістю створення необхідних для цього умов, суд за позовом відповідного органу охорони культурної спадщини може постановити рішення про її викуп.
У пункті 22 охоронного договору встановлено, що відповідний орган охорони має право привілейованої купівлі пам`ятки національного значення.
Контроль за виконанням цього договору здійснює відділ інспекційного нагляду управління.
11.09.2023 було укладено додаткову угоду до охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини №04-02/1317.
Цією додатковою угодою було викладено в новій редакції такі пункти охоронного договору:
- пункт 12 "Проводити реставраційні, ремонтні та інші роботи відповідно до науково-проєктної документації, затвердженої в установленому порядку, за письмовим дозволом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини. Копії матеріалів про проведення обміру та дослідження пам`ятки, а також науково-проєктну документацію безоплатно передавати відповідному органу охорони в 10-денний термін після її затвердження";
- пункт 10 "Своєчасно проводити поточний та капітальний ремонт пам`ятки і роботи з упорядження території пам`ятки. Виконувати реставраційні, ремонтні та інші роботи в терміни, передбачені пунктом 13 цього договору, а у разі потреби в терміни, визначені окремим розпорядженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини";
- пункт 15 "У разі невиконання власником вимог законодавства та умов цього договору центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини накладає в установленому порядку на власника штрафні санкції згідно з чинним законодавством, а також зобов`язує власника відшкодувати завдані ним збитки".
Суд апеляційної інстанції також установив, що 21.02.2014 між Департаментом комунальної власності та ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" було складено акт підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу від 06.07.2012 індивідуально визначеного майна комунальної власності - нежитлових приміщень підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезонінку, загальною площею 2 390,00 м2, які розташовані за адресою: м. Одеса, бул. Приморський, 5.
Цей акт складений як документ підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу від 06.07.2012 індивідуально визначеного майна комунальної власності, придбаного ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ".
У розділі 3 вказаного акта зафіксовано стан виконання умов договору. Так, відповідно до пункту 3.1 акта розрахунок за об`єкт за договором у сумі 19 407 393,60 грн проведено.
Разом із тим у пункті 3.2 акта підсумкової перевірки зазначено щодо виконання умов покупця, а саме:
- 5.4.1 зобов`язаний у встановлений цим договором термін сплатити ціну продажу вищевказаного об`єкта продажу - виконано;
- 5.4.2 зобов`язаний узгоджувати проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування до сучасних потреб, а також проводити ці роботи при наявності погодженої проєктної документації та дозволу, виданих управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради та управління охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації; забезпечувати належну експлуатацію об`єктів нерухомості, яка гарантує надійність будівельних конструкцій; забезпечувати вільний доступ до інженерних мереж службам, які їх експлуатують та утримувати їх у належному технічно-справному стані; проводити роботу по благоустрою прилеглої території - покупець повідомлений;
- 5.4.3 зобов`язаний не допускати розміщення в об`єкті шкідливого виробництва; виконувати вимоги Закону України "Про забезпечення санітарно-епідемічного благополуччя населення", відповідних державних санітарних, протипожежних норм та правил на час перевірки порушень не виявлено, претензій зі сторони санітарних та пожежних служб міста не надходило;
- 5.4.4 підписати та одержати у продавця акт приймання-передачі об`єкта купівлі-продажу у встановлений у цьому договорі - термін виконано;
- 5.4.5 зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту одержання акта приймання-передачі звернутися до компетентних органів для оформлення права землекористування у встановленому чинним законодавством порядку - виконано;
- 5.4.6 зобов`язаний до моменту підписання акта підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу безперешкодно допускати працівників Департаменту комунальної власності для проведення перевірки дотримання умов договору купівлі-продажу, надавати продавцю необхідні матеріали, відомості, документи щодо виконання умов цього договору у 15-денний термін з моменту отримання запиту - порушень не виявлено;
- 5.4.7 зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту виникнення права власності на об`єкт купівлі-продажу оформити з державним органом охорони об`єктів культурної спадщини відповідну охоронну документацію на користування приміщеннями у будівлі-пам`ятці та у цей же строк повідомити Департамент комунальної власності і надати докази виконання зазначеного зобов`язання. А також покупець зобов`язується утримувати об`єкт купівлі-продажу відповідно до вимог охоронного договору та норм, передбачених Законом України "Про охорону культурної спадщини", дотримуватись державних стандартів, норм, правил та іншого законодавства у сфері охорони культурної спадщини - виконано;
- 5.4.8 зобов`язаний після виконання зобов`язань, передбачених пунктами 5.4.1, 5.4.4, 5.4.5, 5.4.7, підписати та одержати у продавця акт підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу - покупець повідомлений.
Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 акта застосування штрафних санкцій за порушення терміну сплати за об`єкт купівлі-продажу не виявлено; за невиконання умов договору не виявлено.
Умови договору купівлі-продажу від 06.07.2012 індивідуально визначеного майна комунальної власності у виді нежитлових приміщень підвалу, першого, другого, третього поверхів, мансарди та мезонінку, загальною площею 2 390,00 м2, які розташовані за адресою м. Одеса, бул. Приморський, 5, станом на 21.02.2014 виконані (пункт 5.1 акта).
Акт є підставою для зняття департаментом договору купівлі-продажу від 06.07.2012 з контролю, його було затверджено в.о. директора Департаменту комунальної власності та скріплено печаткою департаменту.
Вказаний акт було подано разом з апеляційною скаргою та прийнято судом апеляційної інстанції як доказ із наданням йому оцінки. При цьому, як установив апеляційний господарський суд, акт не було надано до суду першої інстанції, в той же час посилання на нього і його зміст містилося у наявних в матеріалах справи документах, зокрема листі Департаменту комунальної власності від 06.01.2023 № 01-10/00382 (з додатками на 15 арк.) на адресу Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції. Між тим, Департамент комунальної власності не був залучений місцевим господарським судом до участі у справі. 
На стадії апеляційного провадження в процесі підготовки розгляду справи судом апеляційної інстанції в порядку положень статті 267 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд за ухвалою від 09.10.2025 залучив Департамент комунальної власності до участі у цій справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача; зобов`язав Департамент комунальної власності у строк до 06.11.2025 надати до Південно-західного апеляційного господарського суду належним чином засвідчену копію листа Департаменту комунальної власності №01-10/00382 від 06.01.2023 разом із усіма додатками до нього.
На виконання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2025 Департамент комунальної власності надав до апеляційного суду, зокрема, лист від 06.01.2023 № 01-10/00382; лист Одеської обласної прокуратури від 06.12.2022 № 02.2-13/1363; лист Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради від 26.12.2022 № 154; лист Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради від 22.12.2022 № 154; лист Департаменту культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради від 16.12.2022 № 154.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2025 зобов`язано Департамент комунальної власності у строк до 01.12.2025 надати до Південно-західного апеляційного господарського суду належним чином засвідчену копію акта від 21.02.2014 підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу від 06.07.2012.
У заяві, поданій Департаментом комунальної власності до суду апеляційної інстанції, департамент підтвердив факт складання вказаного акта та водночас повідомив суд про неможливість надання вказаного акта через невиявлення його серед документації, що зберігалася у його структурних підрозділах, хоча ним було вжиті всі можливі і залежні від нього заходи для пошуку відповідного документа. 
Водночас, як було установлено судом, такий доказ згадувався під час розгляду справи судом першої інстанції у листі Департаменту комунальної власності від 06.01.2023 № 01-10/00382; факт його складання та існування підтверджується особами, які його підписали; обставини виконання чи невиконання умов спірного договору купівлі-продажу мають ключове значення при вирішенні спору у цій справі, адже саме неналежне виконання відповідачем умов договору і стало підставою для звернення прокурора з позовом у ній. 
За таких обставин, зважаючи на процесуальні повноваження, суд апеляційної інстанції надав правову оцінку акту від 21.02.20214 підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу від 06.07.2012 як доказу у справі разом із іншими доказами у сукупності, наявними у матеріалах справи.
Також апеляційний господарський суд зазначив, що в матеріалах справи наявні документи на підтвердження технічного стану спірного нерухомого майна, а саме акт технічного стану пам`ятки від 16.08.2011, який є додатком до паспорту пам`ятки, складеного Державною службою з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України; акт технічного стану пам`ятки від 16.05.2013, який є додатком до охоронного договору від 04.06.2013, складений управлінням охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації; акт візуального обстеження від 24.04.2020 № 70/2020, складений управлінням з питань охорони об`єктів охорони культурної спадщини Одеської міської ради; акт візуального обстеження від 03.08.2021 № 141/2021, складений управлінням з питань охорони об`єктів охорони культурної спадщини Одеської міської ради; акт візуального обстеження від 23.06.2022 № 50/2022, складений управлінням з питань охорони об`єктів культурної спадщини; акт візуального обстеження від 28.10.2022 № 103/2022, складений управлінням з питань охорони об`єктів культурної спадщини, яким доповнено попередній акт від 23.06.2022, акт огляду від 29.11.2022, складений Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини; акт візуального обстеження від 17.04.2023 № 05-02/04/37, складений Департаментом культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради; акт візуального обстеження від 05.06.2023 05-02/04/68, складений Департаментом культури, міжнародного співробітництва та європейської інтеграції Одеської міської ради; акт огляду від 05.06.2023, складений Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини; акт від 29.12.2023 огляду технічного стану об`єкта культурної спадщини, який пошкоджений внаслідок воєнних дій у період збройної агресії російської федерації проти України.
4.3. Предметом позову у цій справі є вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" про розірвання договору купівлі-продажу від 06.07.2012, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ", та зобов`язання ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" повернути спірну нежитлову будівлю Одеській міській раді. Підставою позову визначено істотне порушення умов вказаного договору купівлі-продажу, що, на думку прокурора, виявилося у неналежному виконанні власником пам`ятки (ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ") його умов щодо вжиття належних заходів з утримання її у належному стані та збереженні. 
4.4. Рішенням місцевого господарського суду позов у цій справі було задоволено.
4.5. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції скасував рішення господарського суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким відмовив у позові.
В основу висновків суду апеляційної інстанції про відмову у позові покладено встановлені обставини виконання належним чином договору купівлі-продажу від 06.07.2012 та припинення зобов`язань за ним, що унеможливлює розірвання такого договору у судовому порядку, адже розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.
Суд установив, що, починаючи з 21.02.2014 правовідносини між Одеською міською радою та ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" щодо купівлі-продажу (приватизації) спірного нерухомого майна були припинені, про що свідчить акт від 21.02.2014 підсумкової перевірки виконання умов договору купівлі-продажу від 06.07.2012, в якому зафіксовано факт виконання станом на вказану дату умов спірного договору належним чином. 
Також було установлено, що 04.06.2013 ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" та уповноважений орган уклали охоронний договір № 04-02/1317 щодо спірного нерухомого майна і саме на підставі цього договору та Закону України "Про охорону культурної спадщини" наразі регулюються обов`язки відповідача щодо охорони пам`ятки архітектури. Суд зазначив, що за встановлених фактичних обставин справи виконання договору купівлі-продажу від 06.07.2012 у повному обсязі, укладення відповідачем охоронного договору та у разі невжиття власником пам`ятки культурної спадщини заходів щодо її збереження, належним способом захисту порушеного права держави у наведеному випадку є звернення державного органу з питань охорони пам`яток історії та культури з позовом до суду про викуп пам`ятки культурної спадщини, оскільки такий спосіб захисту кореспондує конкретному правопорушенню, визначеному статтею 352 Цивільного кодексу України та статтею 21 Закону України "Про охорону культурної спадщини".
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову по суті, апеляційний господарський суд не розглядав заяву ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ" про застосування позовної давності.
4.6. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
4.7. Верховний Суд, переглянувши оскаржену у справі постанову у межах доводів і вимог касаційної скарги, погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відмову у позові з огляду на таке.
4.8. Статтею 15 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Також Велика Палата Верховного Суду неодноразово нагадувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Виключенням з цього загального правила є випадки, якщо право на односторонню відмову від договору передбачене договором або законом.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
У статті 653 Цивільного кодексу України визначені правові наслідки розірвання договору, за змістом якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, наслідком розірвання договору є припинення зобов`язань, що виникли між сторонами на підставі такого розірваного договору.
Відповідно до сталої та послідовної позиції Верховного Суду (постанови від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17, від 18.11.2019 у справі № 910/16750/18, від 14.07.2021 у справі № 911/1442/19, від 21.06.2022 у справи № 911/3276/20, від 14.09.2023 у справі № 910/4725/22) розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Отже, перш ніж розглядати по суті заявлену у справі вимогу про розірвання договору господарському суду належить пересвідчитись (шляхом встановлення відповідних обставин та оцінки пов`язаних з цим доказів зі справи) у чинності такого договору. В іншому разі буде відсутній предмет спору, яким і виступає у такому разі договір.
При цьому застосування приписів статей 651, 653 Цивільного кодексу України має універсальний характер, незалежно від правової природи правочину, якого стосується спір.
Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 246) зробила висновок: "задоволення вимоги про розірвання Інвестиційного договору, який вже є припиненим за домовленістю сторін, не тільки не поновить порушені права територіальної громади міста Києва, але є неможливим як таке. Як наслідок, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо відмови у задоволенні вимоги про розірвання Інвестиційного договору".
Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/8413/21 виснувала щодо недоцільності розірвання договору, який є припиненим на час звернення до суду з відповідною вимогою.
Згідно з положеннями статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
4.9. Зважаючи на викладене та беручи до уваги те, що розірваним може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір, а у наведеному випадку, як установив суд апеляційної інстанції, станом на 21.02.2014 і на час звернення з позовом до суду договір купівлі-продажу від 06.07.2012 є виконаним належним чином та, відповідно, зобов`язання за ним припинені виконанням, водночас, починаючи з 21.02.2014 саме охоронний договір та законодавство про охорону культурної спадщини покладає обов`язки щодо забезпечення збереження пам`ятки на відповідача, а отже, розірвання договору купівлі-продажу від 06.07.2012 не тільки не поновить порушені права територіальної громади, за захистом яких він звернувся до суду, а й є неможливим як таке, то колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу від 06.07.2012, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ "ПРИМОРСЬКИЙ БУЛЬВАР ХХІ", та повернення спірного майна.
4.10. Разом із тим, апеляційний господарський суд обґрунтовано зазначив, що спірне нерухоме майно охороняється Законом України "Про охорону культурної спадщини". 
Стаття 21 вказаного Закону передбачає право відповідного органу охорони культурної спадщини на пред`явлення позову до власника пам`ятки, якщо в результаті його дій або бездіяльності пам`ятці загрожує пошкодження або знищення, і якщо власник пам`ятки не вживає заходів щодо її збереження, зокрема у зв`язку з неможливістю створення необхідних для цього умов. Такий позов може бути пред`явлено й без попередження у разі невідкладної необхідності забезпечення умов для збереження пам`ятки.
Поряд із цим, стаття 352 Цивільного кодексу України також передбачає, що, якщо в результаті дій або бездіяльності власника пам`ятки культурної спадщини їй загрожує пошкодження або знищення, відповідний орган охорони культурної спадщини робить власнику пам`ятки відповідне попередження. Якщо власник пам`ятки культурної спадщини не вживе заходів щодо її збереження, зокрема у зв`язку з неможливістю створення необхідних для цього умов, суд за позовом відповідного органу охорони культурної спадщини може постановити рішення про її викуп. У разі невідкладної необхідності забезпечення умов для збереження пам`ятки культурної спадщини позов про її викуп може бути пред`явлено без попередження. Викуплена пам`ятка культурної спадщини переходить у власність держави. Викупна ціна пам`ятки культурної спадщини визначається за згодою сторін, а в разі спору судом.
4.11. Звідси суд апеляційної інстанції констатував, що, враховуючи встановлені обставини виконання договору купівлі-продажу від 06.07.2012 у повному обсязі, укладення відповідачем охоронного договору, то у разі, якщо пам`ятці загрожує пошкодження, руйнування чи знищення внаслідок недобросовісних дій або бездіяльності власника пам`ятки, належним способом захисту порушеного права держави є звернення до суду уповноваженого органу охорони культурної спадщини з позовом про викуп пам`ятки культурної спадщини, відповідно до положень статті 352 Цивільного кодексу України та статті 21 Закону України "Про охорону культурної спадщини".
4.12. Водночас висновки щодо обрання належного способу захисту інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини у виді викупу пам`ятки уповноваженим на це органом охорони культурної спадщини також викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2025 у справі № 420/28679/23.
4.13. Як уже зазначалося, на обґрунтування підстави касаційного оскарження скаржник посилався на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України і з цієї підстави було відкрито касаційне провадження.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
У кожному випадку порівняння правовідносин та їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин (пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
Разом із тим зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).
Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.
Схожа правова позиція є усталеною та знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц.
Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. Тобто застосування правового висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, залежить від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі за результатом оцінки поданих сторонами доказів. При цьому встановлені судом фактичні обставини у кожній справі можуть бути різними.
Проаналізувавши висновки, які викладені у перелічених скаржником постановах Верховного Суду, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що здійснене судом апеляційної інстанції правозастосування та висновки, наведені в оскаржуваній у цій справі постанові, не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.
Так, колегія суддів суду касаційної інстанції відхиляє посилання прокурора на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 02.07.2024 у справі № 916/2646/23, оскільки у цій справі, що розглядається, та у справі № 916/2646/23, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону, що свідчить про різні фактичні обставини (зокрема в частині виконання договору купівлі-продажу пам`ятки), що формують зміст спірних правовідносин. 
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, в якій подано касаційну скаргу, достеменно свідчать про припинення дії спірного приватизаційного договору шляхом його виконання належним чином, що унеможливлює розірвання такого договору у судовому порядку. Водночас встановлені судами у справі № 916/2646/23 обставини про таке не свідчать. 
Звідси вказане для порівняння судове рішення не може бути релевантним до обставин цієї справи.
Щодо посилань прокурора на висновки Верховного Суду стосовно процесуальних дій суду під час розгляду справи, стандарту доказування, принципу змагальності, то колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що вони мають загальний характер і Верховний Суд не вбачає невідповідності їм висновків суду апеляційної інстанції та не вважає, що вони у межах підстави касаційного оскарження, визначеної у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, свідчать про неврахування таких висновків апеляційним господарським судом. Висновки суду апеляційної інстанції у справі, що розглядається, зроблені з урахуванням обставин, встановлених у справі; процесуальні дії суду апеляційної інстанції, зокрема щодо залучення до участі у справі як третьої особи Департаменту комунальної власності, зобов`язання вказаного органу подати докази, посилання на які містяться у матеріалах справи, та які пов`язані з предметом доказування у справі, є діями, вчиненими судом апеляційної інстанції у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи, що передбачено статтею 267 Господарського процесуального кодексу України, тому Суд відхиляє відповідні посилання скаржника за необґрунтованістю. Водночас суд апеляційної інстанції за наявності винятковості випадку (неможливості подання доказів суду першої інстанції) наділений повноваженнями щодо дослідження і оцінки доказів, поданих на стадії апеляційного провадження, що мало місце у наведеному випадку.
Загалом доводи прокурора фактично зводяться до переоцінки доказів та встановлення інших, ніж встановлені судом апеляційної інстанції, фактичних обставин задля ухвалення іншого рішення по суті заявлених позовних вимог, тобто рішення про задоволення позову.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію.
У справі, яка переглядається, апеляційний господарський суд, переглядаючи справу в порядку положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, дослідив наявні у справі докази та надав їм правову оцінку, тоді як суд касаційної інстанції в силу приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України до переоцінки доказів вдаватись не може. Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).
У свою чергу, Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18). 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
Незгода скаржника з ухваленим судовим рішенням у справі або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться у ньому, не свідчить про його незаконність. 
4.14. За наведеного, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції з цієї підстави.
5. Висновки Верховного Суду 
5.1. За змістом пункту 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
5.2. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що викладені у касаційній скарзі доводи не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, в зв`язку з чим оскаржена у справі постанова підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.
6. Розподіл судових витрат
6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 у справі № 916/1246/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. Б. Дроботова
Судді Н. О. Багай 
Ю. Я. Чумак