МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2026 р.  	№ 400/10495/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (далі – ППР) (форма «Ф»), якими визначено позивачу суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2020-2025 роки, а саме ППР:
від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік у сумі 943,67 грн;
від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік у сумі 1887,74 грн;
від 07.08.2025 № 729747-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік у сумі 4939,44 грн;
від 07.08.2025 № 729746-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік у сумі 5680,36 грн;
від 07.08.2025 № 729745-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2024 рік у сумі 2985,03 грн;
від 07.08.2025 № 729742-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2025 рік у сумі 3343,23 гривні.
29.12.2025 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про зміну предмета позову, в якій просив задовольнити позов з вимогами про визнання протиправними і скасувати:
1) ППР відповідача:
від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік у сумі 943,67 грн;
від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік у сумі 1887,74 грн;
від 07.08.2025 № 729747-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік у сумі 4939,44 грн;
від 07.08.2025 № 729746-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік у сумі 5680,36 грн;
від 07.08.2025 № 729745-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2024 рік у сумі 2985,03 грн;
від 07.08.2025 № 729742-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2025 рік у сумі 3343,23 грн;
2) податкову вимогу відповідача (форма «Ф») від 18.12.2025 № 0026447-1305-1429 про погашення податкового боргу у сумі 19779,07 гривні.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва (землі рекреаційного призначення) в с. Коблево Миколаївського району Миколаївської області з кадастровим номером 48209822200:12:040:0075. Контролюючий орган прийняв оскаржувані ППР, якими визначено йому податкові зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2020-2025 роки. На думку позивача, ці ППР є протиправними, оскільки:
вони складені за неналежною формою;
у ППР від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік, відсутні дані колонок 5, 8-10;
у детальному розрахунку ППР від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375 розмір ставки земельного податку вказано 5 %, хоча згідно з рішенням Коблівської сільської ради від 26.06.2020 № 28 вона складає 2 % від нормативної грошової оцінки (далі – НГО);
у детальному розрахунку ППР від 07.08.2025 № 729747-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729746-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729745-2407-1423-UA48060090000097375 і від 07.08.2025 № 729742-2407-1423-UA48060090000097375 вказано НГО відповідно в розмірах 2469720 грн, 2840178,00 грн 2985027,08 грн і 3343230,33 грн, що не підтверджується даними Державного земельного кадастру, з урахуванням того, що станом на 08.09.2025 НГО становить 169840,25 грн;
він має пільги зі сплати земельного податку відповідно до рішень Коблівської сільської ради як пенсіонер.
У відзивах на позовну заяву від 21.10.2025 і від 19.03.2026 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що у власності позивача з 01.02.2016 перебуває земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер: 4820982200:12:040:0075, цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве. Нарахування земельного податку за земельну ділянку за цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва здійснювались з урахуванням НГО, затвердженої відповідними рішеннями Коблівської сільської ради. НГО земель підлягає щорічній індексації відповідно до вимог чинного законодавства. Під час нарахування земельного податку за проіндексована на коефіцієнти індексації за 2014-2016 роки. Індексацію НГО здійснено відповідно до інформації Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (стаття 289 ПК України). Крім цього, протягом 2025 року від позивач заяви на звірку контролюючому органу не подавав, зокрема і документи, які згідно з підпунктом 281.1.3 пункту 281.1 та підпункту 281.2.3 пункту 281.2 статті 281 ПК України дають право на отримання пільги при сплаті земельного податку з фізичних осіб.
У заяві від 26.10.2026 представниця позивачка наголосила на тому, що відповідач не надіслав позивачу копію відзиву від 21.10.2025. За таких обставин, він вважається не поданим, а це свідчить про визнання ним позову. Також було зауважено, що позивач ще у 2017 році направив контролюючому органу копію свого пенсійного посвідчення, що підтверджує наявність у відповідача відомостей про наявність у нього пільг на сплату земельного податку.
У відповіді на відзив від 21.03.2026 позивач підтримав свої позовні вимоги, навівши ті ж самі аргументи для його задоволення, що бути ним зазначені у позовній заяві. 

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
03.10.2025 ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
29.12.2025 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про зміну предмета позову, а 08.02.2026 – клопотання про розгляд заяви про зміну предмета позову.
Справа № 400/10495/25 перебувала у провадженні головуючого судді ОСОБА_2 .
Відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.02.2026 № 33-к суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду у зв`язку зі звільненням його на підставі рішенням Вищої ради правосуддя від 17.02.2026 № 215/0/15-26 у відставку.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 № 408/02-10 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 400/10495/25» було здійснено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2026 головуючим суддею для розгляду цієї справи визначено суддю Ярощука В.Г.
04.03.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про прийняття адміністративної справи № 400/10495/25 до свого провадження, про її розгляд спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також про прийняття до розгляду заяви позивача від 29.12.2025 про зміну предмета позову.
26.03.2026 представниця позивача подала клопотання про долучення доказу, який був долучений до матеріалів справи.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Позивач з 02.08.2017 є пенсіонером за вислугою років, що підтверджується його пенсійним посвідченням серія НОМЕР_1 , виданого Пенсійним фондом України 02.08.2017.
Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2019 № НВ-4805908442019 позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:040:0075 площею 0,10 га; місце розташування: с. Коблеве, Березанський район, Миколаївська область, категорія земель: землі рекреаційного призначення; цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва; вид використання: Е.07.03.
Нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становила:
169840,25 грн відповідно до Витягу № НВ-4800963702025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок;
183425,48 грн відповідно до Витягу № НВ-4800362752026 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок.
Відповідач прийняв ППР щодо визначення позивачу грошових зобов`язань із земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 19779,07 грн щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:040:0075, а саме ППР:
від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік у сумі 943,67 грн;
від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік у сумі 1887,74 грн;
від 07.08.2025 № 729747-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2022 рік у сумі 4939,44 грн;
від 07.08.2025 № 729746-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2023 рік у сумі 5680,36 грн;
від 07.08.2025 № 729745-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2024 рік у сумі 2985,03 грн;
від 07.08.2025 № 729742-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2025 рік у сумі 3343,23 гривні.
Позивач виставив відповідачу податкову вимогу від 18.12.2025 № 0026447-1305-1429 (форма «Ф») на суму земельного податку з фізичних осіб 19779,07 гривні.
Вважаючи вищезазначені ППР і податкову вимогу протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України) визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 38.1 статті 38 ПК України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 податкове зобов`язання – сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 4 ПК України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Згідно з підпунктом 281.1.3 пункту 281.1 статті 281 ПК України від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком).
Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до пункту «а» статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років.
Право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років (стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Підпунктом 281.2 статті 281 ПК України встановлено, що звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм:
для ведення особистого селянського господарства – у розмірі не більш як 2 гектари;
для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах – не більш як 0,25 гектара, в селищах – не більш як 0,15 гектара, в містах – не більш як 0,10 гектара;
для індивідуального дачного будівництва – не більш як 0,10 гектара;
для будівництва індивідуальних гаражів – не більш як 0,01 гектара;
для ведення садівництва – не більш як 0,12 гектара.
Відповідно до частини першої статті 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. Майданчики для занять спортом на відкритому повітрі, об`єкти фізичної культури і спорту, які не є об`єктами нерухомості, можуть бути розміщені на земельних ділянках усіх категорій земель.
Таким чином, від сплати земельного податку за земельну ділянку площею не більше 0,10 га, надану для індивідуального дачного будівництва, і які відносяться до земель рекреаційного призначення, звільняються лише ті пенсіонери, які отримують пенсію за віком.
Згідно з додатками 2 до рішень Коблівської сільської ради Миколаївської області від 25.06.2019 № 6, від 26.06.2020 № 28, від 05.07.2021 № 13, від 13.07.2022 № 3, від 14.07.2023 № 12 і від 19.06.2024 № 14 від сплати земельного податку звільняються відповідно у 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 і 2025 роках інваліди першої і другої групи, фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років, пенсіонери (за віком), ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема за земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва площею не більше як 0,10 гектара.
Отже, як податковим законодавством, так і рішеннями Коблівської сільської ради Миколаївської області не передбачено пільг для пенсіонерів за вислугою років щодо сплати земельного податку, зокрема за земельною ділянкою, наданою для індивідуального дачного будівництва, що відноситься до земель рекреаційного призначення. Пільги зі сплати цього податку встановлено лише для пенсіонерів, які отримують пенсію за віком.
Суд встановив, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4820982200:12:040:0075 площею 0,10 га; місце розташування: с. Коблеве, Березанський район, Миколаївська область, категорія земель: землі рекреаційного призначення; цільове призначення: для індивідуального дачного будівництва; вид використання: Е.07.03, що підтверджуються Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.02.2019 № НВ-4805908442019.
23.12.2017 позивач подав контролюючому органу заяву про надання йому пільг із земельного податку з кадастровим номером 4820982200:12:040:0075, до якої додав копію пенсійного посвідчення серія НОМЕР_1 , виданого Пенсійний фондом України 02.08.2017.
Згідно з цим посвідченням позивач отримує пенсію за вислугу років, 60 років йому виповнилось 07.08.2024.
Доказів про призначення йому пенсії за віком він не надав ні контролюючому органу, ні суду.
Таким чином, враховуючи частину першу статті 77 КАС України, позивач не має пільг зі сплати земельного податку щодо земельної ділянки, наданої для індивідуального дачного будівництва, оскільки він не є пенсіонером, який отримує пенсію за віком.
Відтак позивач зобов`язаний був сплачувати земельний податок у 2021-2025 роках за земельну ділянку з кадастровим номером 4820982200:12:040:0075.
Відповідно до абзацу першого пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є:
а) дані державного земельного кадастру;
б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);
г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);
ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);
д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);
е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Таким чином, розрахунок сум плати за землю здійснюється контролюючим органом на підставі встановлених пунктом 286.1 статті 286 ПК даних, який направляє такий розрахунок разом із ППР про сплату суми податку платнику податку.
Відповідно до абзацу першого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно з підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня – у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 392, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, – за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Таким чином, обчислення розміру земельного податку одночасно за декілька звітних періодів в одному календарному році, відповідає строкам, встановленим пунктом 102.1 статті 102 ПК України, а тому вказане виключає протиправність дій з боку контролюючого органу в цій частині.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.11.2025 у справі № 420/20746/24,
У постановах від 18.122024 у справі № 320/15639/23 і від 11.09.2025 у справі № 160/23946/23 Верховний Суд виснував, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи зупинявся:
з 18.03.2020 по 17.03.2022 відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;
з 07.03.2022 по 24.11.2022 відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;
з 17.03.2022 по 01.08.2023 відповідно до пункту 102.9 статті 102 ПК України, водночас у період з 17.03.2022 по 27.05.2022 норма діяла без виключень, а з 27.05.2022 по 01.08.2023 з виключеннями щодо випадків, передбачених ПК України.
Як наслідок, контролюючий орган мав повноваження складати та надсилати (вручати) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум земельного податку за 2020-2025 звітні роки у 2025 році.
Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є:
а) дані державного земельного кадастру;
б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);
г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);
ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);
д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);
е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 289 ПК України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:
Кi = І:100,
де І – індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
Згідно з додатками 1 до рішень Коблівської сільської ради Миколаївської області від 25.06.2019 № 6, від 26.06.2020 № 28, від 05.07.2021 № 13, від 13.07.2022 № 3, від 14.07.2023 № 12 і від 19.06.2024 № 14 ставка земельного податку для земельних ділянок, наданих для індивідуального дачного будівництва, і нормативну грошову оцінку яких проведено, становив відповідно:
у 2020 році – 1 %;
у 2021-2023 роках – 2 %;
у 2024 і 2025 роках – 1 %.
Рішенням Коблівської сільської ради від 25.10.2012 № 19 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель с. Коблеве» затверджено технічну документації з нормативної грошової оцінки земель села Коблеве Миколаївської області та введено її в дію з 25.10.2012.
Рішенням Коблівської сільської ради від 12.05.2021 № 23 «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель с. Коблеве» затверджено технічну документації з нормативної грошової оцінки земель села Коблеве Миколаївської області та введено її в дію з 01.01.2022.
У відзивах на позовну заяву 21.10.2025 і від 19.03.2026 відповідач навів розрахунки сум земельного податку, визначеного позивачу за оскаржуваними ППР.
За результатами аналізу вказаних розрахунків суд не виявив помилок при їх проведенні. Зокрема та не виключно, ці розрахунки здійсненні з врахуванням рішень Коблівської сільської ради Миколаївської області від 25.06.2019 № 6, від 26.06.2020 № 28, від 05.07.2021 № 13, від 13.07.2022 № 3, від 14.07.2023 № 12 і від 19.06.2024 № 14, від 25.10.2012 № 19 і від 12.05.2021 № 23, а також коефіцієнтів індексації НГО.
Натомість суд встановив, що у ППР від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2020 рік, відсутні дані колонок 5, 8-10, а в детальному розрахунку ППР від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375 розмір ставки земельного податку вказано 5 %, хоча згідно з рішенням Коблівської сільської ради від 26.06.2020 № 28 вона складає 2 % від НГО.
Не зважаючи на це, розмір податкового зобов`язання із земельного податку за 2020 і 2021 роки у них визначено вірно. Тому відсутні підстави для визнання протиправними ППР від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375 і від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375 лише на підставі встановлених вищенаведених їх невідповідностей.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про правомірність ППР від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729747-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729746-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729745-2407-1423-UA48060090000097375 і від 07.08.2025 № 729742-2407-1423-UA48060090000097375.
Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг – сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:
платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;
дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;
згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;
дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;
результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Отже, підставою для надсилання податкової вимоги є наявність у платника податку податкового боргу.
У постанові від 21.04.2026 у справі № 160/28799/25 Верховний Суд зазначив, що аналіз норм підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59 ПК України дають підстави для висновку, що за своєю юридичною природою та призначенням податкова вимога має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити.
Так, позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з цим позовом 29.09.2025. Відтак визначенні у ППР від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729747-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729746-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729745-2407-1423-UA48060090000097375 і від 07.08.2025 № 729742-2407-1423-UA48060090000097375 грошові зобов`язання не є узгодженими, а отже податковим боргом.
Однак, на підставі вказаних неузгоджених грошових зобов`язань позивач виставив відповідачу податкову вимогу від 18.12.2025 № 0026447-1305-1429 (форма «Ф») на суму земельного податку з фізичних осіб 19779,07 гривні.
Таким чином, ця вимога виставлена з порушенням положення пункту 59.1 статті 59 ПК України, а отже є протиправною і підлягає скасуванню.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Квитанцією про сплату від 29.09.2025 3173-3311-3618-9384 підтверджується понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 968,96 гривні.
Оскільки позовні вимоги задоволено в частині, що стосується податкової вимоги 18.12.2025 № 0026447-1305-1429 (форма «Ф») на суму земельного податку з фізичних осіб 19779,07 грн, але відмовлено щодо ППР на загальну суму 19779,07 грн, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 50 % сплаченого ним судового збору, а саме: 484,48 гривні.
Крім цього, у позовній заяві позивач просив стягнути на його користь витрати на правничу допомогу. У клопотанні від 26.10.2025 він зазначив їх суму, а саме: 10000,00 гривень.
У відзиві на позовну заяву від 19.03.2026 відповідач заперечив проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, аргументувавши їх тим, що відповідні вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У підтвердження факту надання позивачці правничої допомоги представниця позивача подав до суду копії Договору про надання правової допомоги від 12.12.2022, укладеного між позивачем і Адвокатським бюро «Наталії Порошиної», Акта приймання-передачі послуги від 26.10.2025 про сплату позивачем 10000,00 грн витрат за надані послуги та ордера на надання правничої допомоги від 12.12.2022 серія ВЕ № 107675.
Оцінивши вищезазначені документи, суд прийшов до висновку про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги позивачу адвокатом Порошиною Наталією Гафурівною.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Частиною першою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз вищенаведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Зазначене свідчить, що відповідач, як особа, яка заперечує відносно визначеного позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 280/569/21.
Відповідач у відзиві на позовну заяву від 19.03.2026 просив суд відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування позивачу витрат на професійну допомогу.
Надаючи оцінку доводам відповідача проти відшкодування судових витрат у цій справі та визначаючись щодо співмірності та обґрунтованості заявлених до відшкодування на користь позивача судових витрат, суд виходив з фактичного підтвердження позивачем розміру судових витрат, відповідно до наданих документів.
При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (пункт 268).
Як вбачається з матеріалів справи, первинним предметом спору в цій справі є вимога про скасування ППР на загальну суму 19779,07 гривні. 
Зазначена категорія справ є поширеною і щодо неї є сформовані правові позиції Верховного Суду. Адміністративна справа № 400/10495/25 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження і позовні вимоги задоволено частково.
З наведеного слідує, що визначена вартість правничої допомоги адвоката у сумі 10000,00 грн, що становить більш ніж 50 % від первинної ціни позову, є неспівмірною із заявленими позовними вимогами.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме: в розмірі 5 (П`яти) відсотків від суми, зазначеної у податковій вимозі від 18.12.2025 № 0026447-1305-1429 (форма «Ф»), тобто – 988,95 грн (?19779,07 х 5 % ? ?988,95).
Керуючись статтями 9, 22, 134, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.
2. Визнати протиправною і скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області (форма «Ф») від 18.12.2025 № 0026447-1305-1429.
3. Відмовити у задоволені позовних вимог про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Миколаївській області (форма «Ф») від 07.08.2025 № 729742-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729745-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729746-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729747-2407-1423-UA48060090000097375, від 07.08.2025 № 729748-2407-1423-UA48060090000097375 і від 07.08.2025 № 729749-2407-1423-UA48060090000097375.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (Чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 988 (Дев`ятсот вісімдесят вісім) гривень 95 копійок.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
8. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54005; код ЄДРПОУ 44104027).
9. Повний текст рішення суду складений 03.06.2026.

Суддя В.Г.Ярощук