П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/27683/25	

Категорія:113020000 Головуючий в 1 інстанції: Бабенко Д.А.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:09.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2025 року у ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом, в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Головного управління Державної міграційної служби України в (далі - ГУ ДМС) України в Одеській області про:
- визнання протиправною бездіяльність ГУ ДМС України в Одеській області яка полягає у неприйнятті заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 06 серпня 2025 року;
- зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення щодо прийняття заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що діє своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі – Закон №3671-VI) та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649 (далі – Правила №649), зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 року за №1146/19884.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що особисто повторно звернулась до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, додавши до неї відповідні додатки. Підставою для повторного звернення позивача стало виникнення нових обставин, що свідчать про наявність реальної загрози його переслідування у країні походження.
Однак, за твердженням представника позивача, співробітниками Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС України в Одеській області не було прийнято зазначену заяву і позивача було направлено до офісу ГУ ДМС України в Одеській області для подання вищезазначеної заяви через канцелярію. Після цього позивач особисто, звернулась до канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області з проханням прийняти дану заяву з додатками, зареєструвати її та розглянути, однак під час реєстрації заяви у канцелярії ГУ ДМС України в Одеській області, м. Одеса, даний процес було перервано тим, що співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області були вилучені зазначені документи в канцелярії. Відтак, внаслідок дій співробітників ГУ ДМС в Одеській області заява про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками не була прийнята, зареєстрована і розглянута.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивач раніше вже перебувала в процедурі надання міжнародного захисту. Тобто вона достеменно обізнана з вимогами законодавства та встановленим порядком подання відповідної заяви
Також, у відзиві зазначено, що позивач особисто із заявою встановленої форми про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області не зверталася. Адвокатський запит, до якого додано заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не може вважатися особистим зверненням позивача у розумінні закону. Отже, враховуючи фактичні обставини справи, що свідчать про неподання позивачем заяви - анкети встановленої форми та у встановленому порядку та як наслідок виключають факт бездіяльності ГУ ДМС України в Одеській області.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови у прийнятті та реєстрації 06 серпня 2025 року від ОСОБА_1 заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області вирішити питання щодо реєстрації та розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 серпня 2025 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, визначеному Законом №3671-VI та Правилами №649.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з ГУ ДМС України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 копійок.
В апеляційній скарзі ГУ ДМС України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- ГУ ДМС в Одеській області звертає увагу, що позивач наразі мала та має усі можливості особисто звернутися із заявою у спосіб, визначений законодавством.
- 06 серпня 2025 року позивач особисто із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області взагалі не зверталася, жодних доказів зворотнього матеріали справи не містять, а висновок суду першої інстанції про таке звернення є помилковим.
- позивач раніше вже перебувала в процедурі надання міжнародного захисту, тобто, вона достеменно обізнана з вимогами законодавства та встановленим порядком подання відповідної заяви.
У відзиві на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції є вірним, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДМС України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Таджикистану.
Судом встановлено та не заперечується сторонами у заявах по суті, що 10 січня 2024 року позивач звернулась до ГУ ДМС в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
25 липня 2024 року ДМС України прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі №420/37097/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які також діють в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ДМС України про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії – відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №420/37097/24 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року – без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 01.07.2025 у справі №420/37097/24 касаційну скаргу представника позивача, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №420/37097/24 повернуто особі, яка її подала. 
Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року у справі №420/37097/24 касаційну скаргу представник позивача, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі №420/37097/24 повернуто особі, яка її подала.
В подальшому, Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства №5101100100000511 від 06 серпня 2025 року відносно громадянки Таджикистану ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі – рішення №5101100100000511 від 06 серпня 2025 року), яким вирішено примусово видворити з України громадянку Таджикистану ОСОБА_1 / ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 15 вересня 2025 року по справі №522/17908/25-Е, адміністративний позов громадянки Таджикистану ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області, третя особа: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України - задоволено. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року по справі №522/17908/25-Е, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України відмовлено повністю.
В подальшому, як свідчать матеріали справи, адвокатом позивачки ОСОБА_6 , засобами електронної пошти здійснено відправку на електронну адресу ГУ ДМС України в Одеській області, od@dmsu.gov.ua, копії заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту з відповідними поясненнями та додатками.
До вказаної заяви адвокат додав копії заяв-анкет про визнання біженцем чи особою з додатковим або тимчасовим захистом ОСОБА_7 , Латіпової У.А., Латіпова І.К., копію ордера та копію свідоцтва про зайняття адвокатської діяльністю.
На вказаний адвокатський запит, який надійшов на електрону адресу ГУ ДМС України в Одеській області від 06 серпня 2025 року, відповідачем надано відповідь листом від 12 серпня 2025 року №К-565/6/5101-25/5100.5.1/8242-25, у якому зазначено таке:
"…06 серпня 2025 року, в момент відвідування Управління членами родини Латіпових (Сокієвих) у супроводі представника ГО "Десятого квітня", встановлені такі істотні факти.
1. ОСОБА_7 , 1979 р.н. одночасно є громадянином РФ на установчі дані ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зазначений факт встановлено судовими органами влади,’ є обов`язковим для виконання, див. ст.129-1 Основного Закону України), але чомусь зазначене не враховується ГО "Десятого квітня" у відповідних матеріалах адвоката.
2. Усім членам родини ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), визначених у листі від 06 серпня 2025 року, відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту через відсутність умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону №3671-VI. Така позиція підтримана судовими органами влади (див. рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року за судовою оправою 420/37097/24). Тобто, на підставі ст.17 Закону №3671-VI та п.6.10. наказу №649, право на повторне звернення не поширюється на членів зазначеної родини.
3. Як було зазначено вище, чинним Законом №3671-VI не передбачено право на перебування шукачів захисту в декількох процедурах сфери міжнародного захисту. За таких умов незрозумілою є позиція ГО "Десяте квітня" щодо супроводу членів родини ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) до. управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції саме 06 серпня 2025 року. Так, відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, лише 06 серпня 2025 року (час не встановлено) зареєстровано та надано доступ до ухвали Верховного суду України від 04.08.2025 року за судовою справою 420/37097/24 (адміністративне провадження №К/990/28494/25), якою касаційна скарга представника в інтересах шукачів захисту повернута. При цьому, в Ухвалі ВСУ визначено, що заявники мають право на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Тобто, судова процедура станом на 06 серпня 2025 року фактично не перебувала на завершальному етапі. На такій позиції; неодноразово наполягали представники ГО "Десяте квітня" при підготовці касаційних скарг на адресу Верховного суду України від червня та липня п.р., низки заяв про продовження строків довідок про звернення за захистом в Україні, тощо. Враховуючи викладене, Головне управління дійшло такого висновку: шляхом дотримання ст.19 Конституції України через відсутність права на повторне звернення родини ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), що передбачено у ст.17 Заходу №3 671-VI, - порушення в контексті недопущення до реєстрації заяв від іноземців не виявлені".
Позивач не погодилась із неприйняття заяви про надання статусу біженця або особою, яка потребує додаткового захисту відповідачем, та звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача від 06 серпня 2025 року не була прийнята та зареєстрована відповідачем у передбаченому законом порядку, тому у суду відсутні правові підстави зобов`язувати відповідача прийняти рішення щодо прийняття або неприйняття заяви.
У цьому випадку, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та допустимим способом захисту прав позивача є зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області вирішити питання щодо реєстрації та розгляду заяви ОСОБА_1 від 06 серпня 2025 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, визначеному Законом №3671-VI та Правилами №649.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст. 14 Загальної декларації з прав людини від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право шукати притулку від переслідувань в інших країнах і користуватися цим притулком.
Порядок правового регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом №3671-VI.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
У ст. 1А (2) Конвенції про статус біженців від 28 липня 1951 року також дано поняття "біженець", який означає особу, що внаслідок подій, які відбулися до 01 січня 1951 року, і через обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознакою расової належності, релігії, громадянства, належності до певної соціальної групи чи політичних поглядів знаходиться за межами країни своєї національної належності і не в змозі користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися таким захистом внаслідок таких побоювань; або, не маючи визначеного громадянства і знаходячись за межами країни свого колишнього місця проживання в результаті подібних подій, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок таких побоювань.
Пунктом 13 ч.1 ст. 1 Закону №3671-VI установлено, що особа, яка потребує додаткового захисту це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.
З матеріалів справи вбачається, що вимогами позовної заяви було визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у неприйнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 06 серпня 2025 року.
Проте, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови у прийнятті та реєстрації 06 серпня 2025 року від позивача заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Суд першої інстанції мотивуючи такий висновок зазначав, що доказів того, що заява була прийнята та зареєстрована відповідачем у визначеному законом порядку матеріали справи не містять, так само відповідачем не надано доказів того, що працівниками відповідача не було відмовлено у реєстрації заяви, а тому, відповідачем не спростовано належними доказами тверджень адвоката щодо відмови працівниками відповідача у реєстрації заяви позивача 06 серпня 2025 року.
За таких обставин, суд першої інстанції вважав доведеним те, що відповідач допустив протиправні дії (а не бездіяльності як вказує помилково позивач) щодо відмови у прийнятті та реєстрації заяви позивача.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.6 ст.5 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених п.1 чи п.13 ч.1 ст. 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Матеріали справи не містять рішення міграційного органу про відмову в прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту
Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо відмови у прийнятті та реєстрації заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є необґрунтованим. Крім того, такий висновок протирічить позиції сторони позивача.
Також, колегія суддів зазначає, що Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 вересня 2011 року №649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які відповідно до п.1.1. визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі – Правила №649).
Відповідно до п.2.1. Правил №649, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
- а) встановлює особу заявника;
- б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1);
- в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
- г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
- ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
- е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
- Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
- є) проводить дактилоскопію заявника;
- ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
- з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правничою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
Колегія суддів критично відноситься до висновку суду першої інстанції про визнання протиправними дії ГУ ДМС України в Одеській області щодо відмови у прийнятті та реєстрації 06 серпня 2025 року від позивача заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки, матеріали справи не містять доказів особистого звернення позивача та реєстрації її заяви.
Також, колегія суддів звертає увагу, що в мотивувальній частині постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року по справі №522/17908/25-Е в якій рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення з України відмовлено повністю, зазначено, що: "Ураховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази про видачу позивачці довідки про звернення за захистом в Україні, висновки суду першої інстанції про поширення на нею дії Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" є необґрунтованими. Колегія суддів відхиляє доводи позивачки про відмову посадових осіб ГУ ДМС у реєстрації відповідної заяви, оскільки доказів на оскарження таких дій суду надано не було.".
З урахуванням наведеного колегія суддів констатує, що стороною позивача не доведено факт належного звернення до відповідача про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 06 серпня 2025 року, що не було враховано судом першої інстанції.
Підсумовуючи, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, колегія суддів, керуючись п.п.1, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.