16.06.2026 
ЄУН 337/2132/26
№2/337/1875/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді – Мурашової Т.М.
за участю секретаря – Туяк О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
01.04.2026 позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 , який мотивував тим, що 08.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір №565368017, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 5000,00грн. шляхом їх перерахування на платіжну картку. За умовами кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в строк та порядку, узгоджених в договорі. Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та реєстру прав вимоги №172 від 08.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 та реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 ТОВ «Таліон Плюс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Відповідно до договору факторингу №10/07/25-Е від 10.07.2025 та реєстру боржників б/н від 10.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС». Відповідачка належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 15153,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованості за відсотками – 10153,00грн.
Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00грн.
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Цією ж ухвалою витребувано з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про те, чи 
Витребувані документи надійшли до суду 07.05.2026.
28.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Говорова А.В. на позовну заяву, в якому вони позовні вимоги не визнали та зазначили, що позивачем не доведено факту підписання кредитного договору відповідачем саме у такій редакції, яка відображена у поданому ним документі. Також позивачем долучено Правила надання коштів у позику, які не підписані відповідачем, тому вони не можуть бути частиною кредитного договору і посилання на них є необгрунтованим. Нарахування процентів проведено всупереч ст.1048 ЦК України - поза межами строку кредитування, вимог про застосування ст.625 ЦК України позивач не заявляв. За умовами кредитного договору (п.1.3, 1.7) кредит в сумі 5000,00грн надається на строк 30 днів, тобто до 07.01.2022. Тому розмір процентів за користування кредитом обмежується цим строком. Після цього строку нарахування процентів є незаконним. За вказаний пероід користування кредитом розмір процентів становить 3150,00грн. Надані розрахунки заборгованості за кредитним договором є неналежними та недопустимими доказами. Первинних бухгалтерських документів позивачем не надано. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження парвомірності переходу прав вимоги від первісного кредитора до нового. Надаі витяги з реєстрів прав вимоги та реєстру боржників не є належним чином засвідченими копіями оригінальних документів. Відомості щодо кількості боржників в цих реєсрах не відповідають відомостям, які вказані в актах прийму-передачі реєстрів. Крім того, відсутплення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. На момент укладання договору факторингу від 28.11.2018 жодної визначеної вимоги у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до відповідача не було і сторони не могли передбачити, що 08.12.2021 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем. Передача за парвочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у т.ч. на майбутнє, тягне наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмету правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Оскільки позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача на першому етапі від первсного кредитора ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" до ТОВ "Таліон плюс", наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтверджувати передачу права вимоги до останнього кредитора - позивача. Таким чином, позовні вимоги є безпідставними та недоведеними. Просить в позові відмовити.Крім того, заявив про здійснення відповідачкою витрат на парвничу допомогу і просив стягнув їх з позивача.
28.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Сахарової О.І. на відзив на позовну заяву, в якій представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги повністю, заперечення відповідачки та її представника вважає безпідставними. Зокрема, зазначила, що кредитний договір було укладено в електронній формі на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідачка добровільно перейшла на сайт Товариства, обрала для себе бажану суму грошових коштів та строк кредитування, заповнила відповідну анкету, в якій вказала свої персональні дані, а також номер банківської картки для перерахування коштів. Договір було підписано позичальником/відповідачкою одноразовим персональним ідентифікатором MNV57H2B, який було направлено на номер мобільного телефону -НОМЕР_1 , зазначений в заявці на отримання грошових коштів. Одноразовий ідентифікатор було введено відповідачем в ІТС Товариства 08.12.2021 i 16:02:24. Без ідентифікації в ІТС та без вчинення позичальником вказаних дій договір не міг бути укладений. В даному випадку кредитний договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства і підстав вважати його недійсним немає. Крім того, необхідно відрізняти примірник електронного документу, який є оригіналом, від електронної копії. Один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатись як оригінали і відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації. Головною особливістю електронного документу є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного носія. Після того, як позичальник підтвердив укладання кредитного договору, ввівши одноразовий ідентифікатор, документ надсилається на його електронну адресу, яку він вказав під час реєстрації в системі кредитора, а також становиться доступним в його особистому кабінеті. Після цього внесення будь-яких змін до нього неможливе. Редакція Правил, долучена позивачем, є саме тією, що діяла на момент укладання договору. Відповідно до п.1.2, 1.3 Правил, вони є пропозицією укласти електронний договір у розуміні ч.4 ст.11 Закону Ураїни "Про електронну комерцію", розміщені на сайті кредитодавця, а також доступні для ознайомлення в ІТС при подачі заявки. Відповідач самостійно перейшов на офіційний сайтпервісного кредитора, зареєструвався, створив особисти кабінет та подав заяву на отримання кредиту, тобто вчинив усі дії, що передачають ознайомлення з умовами надання кредиту. Відповідно до п.3.16 Правил акцепт офеерти відбувається шляхом введення одноразового ідентифікатора у спеціальному полі під акцептом, який містить усі істотні умови електронного договору. Договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що свідчить про те, що відповідач ознайомився з умовами, включно з Правилами, та ндав на них свою згоду. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (ОТР) є належним і допустимим способом підтвердження волевиявлння сторони при укладенні електронного договору. Одноразовий ідеентифікатор видається особі шляхом реєстрації в ІТС субьєкта електронної комерції і може передаватись йому через засоби звьязку, вказані при реєстрації. Процедура ідентифікації відповідача приукладання кредитного договору була здійснена первиним кредитором і підтверджена належними доказами. Надані докази є цілісними та достовірними, оскільки вони безпосередньо відображають фактичні дії відповідача та підтверджують його зобовьязання за договором. Щодо розрахунків заборгованості, то вони є належними та допустимими доказами. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон плюс" не є банківським фінансовими установами. Товариства в межах виконаня умов укладеного договору здійснюють розрахунки заборгованості, де чітко відображено нарахування відсотків, погашенн заборгованості, алишок суми боргу. Надані розрахунки в сукупності з платіжними дорученнями про перерахування коштів є беззаперечними доказами факту заборгованості.Заперечуючи проти позову, відповідач не надав доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок, що цей рахунок йому не належить, або сторонні особи мали доступ до його персональних даних і використали банківський рахунок, на який зараховані кредитні кошти. Крім того, відповідач не спростував розміру заборгованості за кредитний договором. Нарахуваннявідсотків здійснювалось в межах погоджених умов.Детальний розрахунок нарахувань та розміру боргу наводиться у відповіді на відзиві. При цьому, слід зазначити, що проценти нараховані в межах строку кредитування, в т.ч. пролонгованого згідно з умовами кредитного договору, так і поза ним на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.5.3 кредитного договору за понадстрокове користування. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів переходу до факторів права вимоги, то такі доводи також є необґрунтованими і помилковими. Зокрема, щодо договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, то первісно визначений строк його дії – 28.11.2019 було продовжено додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 – до 31.12.2024 року. Крім того, згідно п.4.1. договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. В даному випадку 08.02.2022 було підписано реєстр прав вимоги №172 до вказаного договору факторингу, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. Вказаний реєстр було підписано після укладення кредитного договору, тобто право вимоги до відповідача вже існувало. Щодо строку дії договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, який первісно було визначено до 04.08.2021, то в подальшому його було продовжено до 30.12.2024 шляхом укладання додаткових угод №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022. Згідно п.4.1 вказаного договору факторингу право вимоги переходить до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимог. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 до цього договору факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача. 10.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №10/07/25-Е, згідно з п.1.2 якого перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №2. На підтвердження переходу права вимоги, позивач надав відповідний акт та витяг з реєстру боржників б/н від 10.07.2025. Надання повного реєстру є неможливим, оскільки він є предметом конфіденційності і містить інформацію щодо інших осіб. За усіма договорами факторингу право вимоги переходить з моменту підписання реєстру прав вимог або реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру та не пов`язано з моментом здійснення оплати за відступлені права вимоги. Відповідна обставина не впливає на законність договорів факторингу. Крім того, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора.
04.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшли заперечення представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Говорова А.В. на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких представник вказавна необгрунтованість аргументів представника позивача, наведених у відповіді на відзив, та наполягає на недоведеності позовних вимог.
Одночасно представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача електронних примірників письмових доказів, пославшись на те, що позивач не довів обставини, на які посилається в обґрунтування позовних вимог, зокрема, факту підписання відповідачем кредитного договору, перерахування грошових коштів та перехід прав вимоги до нового кредитору.
05.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Сахарової О.І. надійшли додаткові пояснення, в яких позивач повністю підтримав свою позицію по справі, просив позов задовольнити повністю.
Одночасно в цих поясненнях представник позивача висловила заперечення на клопотання представника відповідача про витребування доказів, пославшись на те, що воно не відповідає вимогам ЦПК України та є необгрунтованим.
05.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Говорова А.В. надійшла заява, в якій він просить залишити додаткові пояснення представника позивача без розгляду, оскільки вони не віднесені до заяв по суті, а можуть бути подані з дозволу суду щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо суд визнає це за необхідне. В даному випадку суд не визнавав необхідності у поданні позивачем додаткових пояснень та не дозволяв подавати додаткові пояснення.
05.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Сахарової О.І. надійшли додаткові пояснення, в яких позивач повністю підтримав свою позицію по справі, просив позов задовольнити повністю.
06.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Говорова А.В. надійшла заява, в якій він просить залишити вказані додаткові пояснення представника позивача без розгляду, оскільки вони знову подані з порушенням ст.174 ЦПК України.
28.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Говорова А.В. надійшло клопотання про зобов`язання позивача надати примірники оригіналів електронних документів.
29.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» Сахарової О.І. надійшли заперечення на клопотання представника відповідача про витребування доказів.
Ухвалою суду від 16.06.2026 в задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Говорова А.В. від 04.05.2026 та 28.05.2026 про витребування i?ea?iae?a aieac?a було відмовлено.
Представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити повністю.
Відповідачка ОСОБА_1 та/чи його представник – адвокат Говоров А.Д. в судове засідання не прибули, представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, просив в позові відмовити.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до такого.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ст.638,640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення цього кодексу, що регулюють договір позики.
Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі – Закон №675).
Відповідно до ст.3 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин – 08.12.2021) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі;електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір;
Відповідно до ст.11 цього ж Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1).
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (ч.3).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч.4).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (ч.5).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч.7).
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору (ч.8).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12).
Відповідно до ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Суд встановив, що 08.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір кредитної лінії №565368017 (далі – кредитний договір).
Зазначений кредитний договір укладений за допомогою електронного сервісу та підписаний позичальником/відповідачкою ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV57H2B, який було направлено на номер мобільного телефону «НОМЕР_1 » та вірно введено 08.12.2021 i 16:02:24.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії і розмірі кредитного ліміту 5800,00грн. (п.1.1), перший транш за кредитом в сумі 5000,00грн. (п.1.3).
Відповідно до п.1.7 договору кредитна лінія надається строком на 30 днів (далі – Дисконтний період), а саме до 07.01.2022, який відповідно до п.1.8 кредитного договору може бути продовжений позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитора активовано функцію продовження строку дисконтного періоду, кількість продовжень дисконтного періоду не обмежена.
Відповідно до п.1.9 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:
- виключно в період строку, визначеного п.1.7, - за дисконтною процентною ставкою 2,10% від суми кредиту щоденно (п.1.9.1),
- за умови продовження строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору – за індивідуальною процентною ставкою 2,10% від суми кредиту за кожен день користування, починаючи з наступного дня після закінчення вказаного в п.1.7 договору строку (п.1.9.2),
-після закінчення дисконтного періоду, без своєчасної оплати процентів в порядку п.1.8 договору, умова щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовується з дати надання кредиту і проценти нараховуються за базовою процентною ставкою 2,10% від суми кредиту за кожен день користування (п.1.9.3).
Відповідно до п.1.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього дня дисконтного періоду (в термін платежу) з урахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п.1.8 договору, оплатити всі фактично нараховані проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Відповідно до п.1.12 договору факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною в розумінні ст.212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом на умовах:
-зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переноситься на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної частини кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п.1.12.1.)
-з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитору проценти в розмірі 2,798 від суми кредиту за кожен день користування (п.1.12.2).
Згідно з п.5.1 договору невід`ємною його частиною є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надані позичальнику до укладання договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, тест яких розміщено на сайті кредитора: www.moneyveo.ua.
Згідно з п.5.2 договору строк його дії обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного п.1.7 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов, передбачених п.1.8, 1.12.1 договору.
Згідно з п.5.3 договору проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Підписавши договір, позичальник підтверджує, що отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах; інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п.5.12).
Цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в ІТС кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п.5.14).
Відповідно до платіжного доручення №fd8e0321-3237-4b8c-899c-166c72e1b04c від 08.12.2021 та довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» останнє через АТ «Альфа-Банк» (наразі – АТ «Сенс Банк») 08.12.2021 о 16:02:36 здійснило переказ грошових коштів в сумі 5000,00грн. отримувачу ОСОБА_1 на картку № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк».
Згідно з інформацією АТ КБ «ПриватБанк» (лист від 27.04.2026) на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , в Банку емітовано картку № НОМЕР_4 та згідно з випискою про рух коштів на зазначену картку 08.12.2021 було зараховано переказ в сумі 5000,00грн. 
Згідно з розрахунком, складеним уповноваженою особою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 08.02.2022 становить 12918,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованість за процентами – 7918,00грн.
Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з додатками) та реєстру прав вимоги №172 від 08.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 (порядковий №608) за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 12918,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованість за процентами – 7918,00грн.
Згідно з розрахунком, складеним уповноваженою особою ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 31.07.2023 становить 15153,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованості за процентами – 10153,00грн.
Відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (з додатками) та реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 (порядковий №2601) за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 15153,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованості за процентами – 10153,00грн.
Відповідно до договору факторингу №10/07/25-Е від 10.07.2025 та реєстру боржників б/н від 10.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» право вимоги до боржника ОСОБА_1 (порядковий №15209) за вказаним кредитним договором на загальну суму боргу 15153,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованості за процентами – 10153,00грн.
Згідно з розрахунком, складеним уповноваженою особою ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26.12.2025 становить 15153,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованості за процентами – 10153,00грн.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення, суд також враховує висновки Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41 Висновку №11 (2008)), згідно з якими звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до усталеної позиції Європейського суду з прав людини, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
В даному випадку суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі.
При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, та відповідно до ст.215 ЦК України визнання його таким судом не вимагається.
В силу приписів ст.204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010).
При цьому, встановлення обставин, за яких правочин може бути визнаний недійсним/нікчемним, за відсутності відповідних заперечень з боку заінтересованої сторони, виходить за межі судового розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В цій справі суд вважає встановленим та доведеним, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як первісний кредитор та відповідачка ОСОБА_1 як позичальник, діючи вільно, на власний розсуд, уклали 08.12.2021 кредитний договір №565368017, відповідно до якого відповідачка отримала в кредит грошові кошти в сумі 5000,00грн) шляхом їх перерахування на її платіжну банківську картку, зобов`язавшись повернути їх та сплатити проценти за користування ними в порядку та строки, визначені договором.
Кредитний договір укладений в електронній формі через ІТС Товариства, оформлений письмовим документом і підписаний сторонами в передбачений чинним законодавством спосіб, зокрема, позичальником/відповідачкою – електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з положеннями ст.207,1055 ЦК України, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Жодних обставин, які б вказували на нікчемність (недійсність) вказаного кредитного договору внаслідок недотримання обов`язкової письмової форми кредитного договору, судом не встановлено, тому він є чинним і обов`язковим для виконання.
Судом встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як кредитор виконав свої зобов`язання та перерахував 08.12.2021 грошові кошти в сумі 5000,00грн, на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_4 , яка була зазначена нею в Заявці на укладання кредитного договору та яка емітована на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк». Вказані грошові кошти в той же день були зараховані на відповідний банківський рахунок.
За умовами кредитного договору відповідачка зобов`язана була повернути кредит в сумі 5000,00грн не пізніше 07.01.2022 (30 днів – дисконтний період), сплативши за цей період проценти за користування ним в загальному розмірі 3150,00грн. (за дисконтною процентною ставкою -2,10% від суми кредиту в день)
При цьому, сторонами в кредитному договорі була погоджена можливість продовження (пролонгації) строку кредитування як на пільгових умовах (продовження дисконтного періоду за умови сплати нарахованих за попередній дисконтний період процентів), так і на стандартних умовах (продовження користування кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду без сплати процентів), але не більше, ніж на 90 днів від дня закінчення дисконтного періоду, з подальшим нарахуванням процентів за користування кредитними коштами в порядку визначеному п.1.9 кредитного договору, а також встановлена відповідальність за прострочення повернення кредиту та сплати процентів за користування ним.
Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка порушила умови укладеного кредитного договору, свого зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними та інших передбачених платежів в погоджений сторонами строк належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, стягнення якої кредитор має право вимагати в судовому порядку.
Право вимагати з відповідачки ОСОБА_1 стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором наразі належить позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» на підставі договору факторингу №10/07/25-Е від 10.07.2025 (з невід`ємними додатками, в т.ч. реєстром боржників б/н від 10.07.2025), укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». Останній, в свою чергу, набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 (з невід`ємними додатками, в т.ч. реєстром прав вимоги №10 від 31.07.2023), укладеним з ТОВ «Таліон Плюс». Останній, в свою чергу, набув право вимоги до боржника ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з невід`ємними додатками, в т.ч. реєстром прав вимоги №172 від 08.02.2022), укладеним з первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка та її представник послались на те, що позивач не довів факту укладання та підписання позичальником кредитного договору, отримання кредитних коштів, користування ними та розміру заборгованості, а також послались на недоведеність переходу права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора за відповідними договорами факторингу.
Разом з тим, такі доводи сторони відповідача об`єктивно та достовірно спростовуються наданими позивачем та безпосередньо дослідженими судом доказами – заявкою на отримання кредитних коштів, паспортом споживчого кредиту продукту «СМАРТ», кредитним договором №565368017 від 08.12.2021, довідкою щодо дій позичальника в ІТС Товариства, платіжним дорученням та довідкою про здійснення платіжної операції з переказу коштів, інформацією та випискою з банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» про зарахування коштів на банківський рахунок позичальника, договорами факторингу з додатками, розрахунками заборгованості, які суд вважає належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення у цій справі.
При цьому, суд зауважує, що у цій справі як первісний кредитор, так і нові кредитори, в т.ч. позивач, не є банківськими установами, мають статус фінансових установ, які здійснюють господарську діяльність з надання фінансових послуг без відкриття особового рахунку клієнта, у зв`язку з чим надання первинних бухгалтерських документів, які є обов`язковими для банківських установ, є неможливим, тому надані позивачем розрахунки заборгованості, складені уповноваженими особами попередніх кредиторів, суд вважає належними та допустимими доказами заборгованості та її розміру.
Також суд враховує, що на спростування обставин, якими позивач обґрунтував позовні вимоги, відповідачка та її представник не подали жодних належних та допустимих доказів, що в силу принципу змагальності сторін є їх процесуальним обов`язком.
Зокрема, доказів того, що вказані у заявці на отримання кредиту та у кредитному договорі персональні дані, електронна адреса, номер мобільного телефону не належать відповідачці ОСОБА_1 , суду не надано, тоді як алгоритм укладення електронного договору виключає підстави вважати, що без їх підтвердження відповідачка могла би отримати кредитні кошти. Про вчинення шахрайських дій, заволодіння персональними даними, номером мобільного телефону, номером платіжної картки, їх використання третіми особами з метою заволодіння грошовими коштами відповідачка та її представник в заявах по суті не вказували.
Доказів повернення кредиту та повної сплати процентів за користування ним в погоджений в договорі строк відповідачка та її представник також не надали.
Також слід зазначити, що посилаючись в заявах по суті на недоведеність факту укладання кредитного договору, сторона відповідача одночасно вказує на несправедливість розміру нарахованих процентів за кредитним договором. Разом з тим, одночасне посилання на неукладеність договору та несправедливість його умов є юридично взаємовиключним, оскільки неукладений договір не створює жодних зобов`язань, а оскаржувати розмір процентів як несправедливий логічно лише тоді, коли сам факт укладення договору визнається.
Ухвалюючи рішення, суд відхиляє як безпідставні доводи сторони відповідача про недоведеність факту переходу до позивача права вимоги за вказаним кредитним договором.
Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч.2 ст.1078 ЦК України).
В даному випадку судом встановлено, що між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) 28.11.2018 було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1 договору).
Первісно визначений строк дії вказаного договору факторингу було визначено до 28.11.2019 і в подальшому додатковими угодами №19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 цей строк було продовжено до 31.12.2024.
Отже, вказаний договір факторингу є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 до 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
При цьому, за змістом п.4.1 цього договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Реєстр прав вимоги не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх складання множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін.
Право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №565368017 від 08.12.2021 перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» 08.02.2022 відповідно до підписаного сторонами в цей день Реєстру прав вимоги №172.
В подальшому право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу №05/0820-01, укладеного 05.08.2020 з ТОВ «Таліон Плюс», та підписаного цими Товариствами 31.07.2023 реєстру прав вимоги №10.
Вказаний договір факторингу також є рамковою угодою, виконання якого здійснювалось протягом певного часу його дії - з 05.08.2020 до 30.12.2024 (з урахуванням продовженого строку за додатковими угодами №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022).
Згідно з п.4.1 вказаного договору факторингу право вимоги переходить від Клієнта до Фактора також з моменту підписання відповідного Реєстру прав вимог, що мало місце в даному випадку 31.07.2023.
10.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» (позивач у справі) уклали договір факторингу №10/07/25-Е, згідно з п.1.2 якого перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з Додатком №2. Відповідний Акт прийому-передачі реєстру боржників, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було підписано Товариствами 10.07.2025.
Відсутність в матеріалах справи платіжних документів про здійснення Фактором на користь Клієнта плати за набуті права вимоги за вказаними договорами факторингу, на що посилається представник відповідача у відзиві на позов, не свідчить про неукладеність чи недійсність вказаних договорів факторингу, оскільки за їх умовами право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, а за останнім договором факторингу – в день підписання акту прийому-передачі реєстру боржників, а не з моменту здійснення фактором оплати.
Крім того, на момент підписання реєстру прав вимоги №172 від 08.02.2022 за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2021 та реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 за договором факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 договірні кредитні відносини між відповідачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вже існували і самим кредитним договором (п.2.1.1.5) було передбачено право кредитодавця у будь-який час відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі.
Неповідомлення позичальника/боржника про зміну кредитора жодним чином не впливає на виконання останнім прийнятих на себе за кредитним договором зобов`язань, а має наслідком настання ризиків у нового кредитора у випадку виконання боржником своїх обов`язків на користь попереднього кредитора. В даному випадку жодних доказів сплати заборгованості за вказаним кредитним договором як первісному кредитору, так і новим після відступлення права вимоги за вказаними договорами факторингу відповідачка та її представник суду не подали, отже відповідні їх доводи є безпідставними.
Надання позивачем витягів з реєстрів прав вимоги за договорами факторингу №28/1118-01 від 28.11.2021 та №05/0820-01 від 05.08.2020, а також витягу з реєстру боржників за договором факторингу №10/07/25-Е від 10.07.2025, а не повних є текстів, жодним чином не свідчить про недоведеність переходу прав вимоги за вказаними договорами факторингу, на що вказує представник відповідача. Суд вважає, що вказані витяги з реєстрів відповідають вимогам, встановленим законодавством України, зокрема, оформлені у фізичній формі, мають усі необхідні реквізити та відображають інформацію, яка чітко підтверджує факт переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №565368017 від 08.12.2021.
Таким чином, суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС» у встановленому законом порядку набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №565368017 від 08.12.2021 і неналежне виконання відповідачем як боржником добровільно узятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, що достовірно встановлено судом і не спростовано відповідачем, є порушенням прав кредитора, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.
Так, в межах цієї справи позивач вимагає стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №565368017 від 08.12.2021 в загальному розмірі 15153,00грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованості за процентами – 10153,00грн.
Вказаний розмір заборгованості фактично визначений попереднім кредитором – ТОВ «Таліон Плюс» станом на 31.07.2023, тобто на момент переходу прав вимоги до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», і після цього останнім, а також позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» жодних нарахувань, в т.ч. процентів, не здійснювалось.
При цьому, з розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 08.02.2022 (на момент відступлення прав вимоги ТОВ «Таліон Плюс») загальний розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором становив 12918,00грн, з яких заборгованість за тілом кредиту – 5000,00грн., заборгованість за процентами – 7918,00грн.
За цим розрахунком нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось первісним кредитором з 08.12.2021 до 07.01.2022 включно (30 днів дисконтного періоду) за ставкою 2,10% (п.1.9.1 договору) в розмірі 105,00грн щодня від суми кредиту 5000,00грн.
Після закінчення дисконтного періоду жодних коштів на погашення тіла кредиту та процентів за користування ним позичальником/відповідачем не вносилось, у зв`язку з чим строк дії кредитного договору з 08.01.2022 вважається продовженим в силу п.1.12.кредитного договору і відповідно до п.1.12.2 кредитного договору первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а в подальшому новим кредитором ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування процентів за користування кредитом з 08.01.2022 до 03.03.2023 (в межах 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду) в розмірі 149,00грн щодня або за ставкою 2,98% від суми кредиту 5000,00грн.
Крім того, 04.03.2022 та 08.04.2022 кредитором ТОВ «Таліон Плюс» за власним рішенням здійснено корегування розміру нарахованих процентів шляхом їх зменшення.
Отже, оцінивши вищевказані обставини, суд вважає, що нарахування процентів за користування кредитом до 08.04.2022 здійснено кредиторами в межах погодженого в кредитному договорі строку кредитування (в т.ч. продовженого) та розмірі, що є правомірним.
Визначений позивачем розмір заборгованості за кредитним договором ґрунтується на умовах кредитного договору, підтверджений належним чином та відповідачкою не спростований.
Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд враховує, що відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно зі ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів).
Відповідно до п. 5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.
В цій справі загальний розмір заявленої позивачем до стягнення заборгованості за процентами – 10153,00грн в два рази перевищує розмір тіла кредиту -5000,00грн.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що умови кредитного договору про нарахування процентів, зокрема, за ставкою 2,10% та 2,98% за кожен день, є несправедливими, а розмір нарахованих процентів непропорційно високий, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, суперечить нормам Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021.
З огляду на вказане, суд вважає необхідним зменшити розмір нарахованих процентів за користування кредитом до 5000,00грн.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором №565368017 від 08.12.2021 у вигляді заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000,00грн. та заборгованості за процентами в сумі 5000,00грн, усього 10000,00грн, задовольнивши тим самим позов ТОВ «ФК «ЕЙС» частково.
Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 10000,00грн, що становить 66,00% від первісно заявлених вимог на суму 15153,00грн. (10000,00грн х 100% / 15153,00грн.), судовий збір в сумі 1757,18грн. (2662,40грн х 66,00% /100%).
Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу допомогу витрат, про здійснення яких заявлено обома сторонами, суд зазначає, що згідно з ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Так, на підтвердження здійснення витрат на правничу допомогу позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» надав суду договором про надання правничої допомоги №20/08/25-1 від 20.08.2025 (з додатками), укладеним з адвокатського об`єднання «Соломко та партнери», додатковою угодою до цього договору №25771244599 від 01.09.2025, актом прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025, які суд вважає належними та допустимими доказами.
Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачем розмірі – 7000,00грн., що відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 29.12.2025 складаються із вартості послуги зі складання позовної заяви (2 години) – 5000,00грн, вивчення матеріалів справи (2 години) – 1000,00грн, підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів (1 година) – 500,00грн, підготовка клопотання про витребування інформації про зарахування кредитних коштів (1 година) – 500,00грн.
Так, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
За висновком, викладеним у п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Оцінивши обставини справи, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації спірних правовідносин - стягнення кредитної заборгованості, усталеність законодавства та судової справи в цій категорії справ, обсяг фактично наданих адвокатом послуг (вивчення документів та складання позовної заяви, яка здебільшого містить цитування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, є типовою та шаблонною), витраченим на це часом – загалом 6 годин з урахуванням того, що правова допомога надається за відповідним договором щодо невизначеного кола боржників, виходячи з критеріїв реальності адвокатських послуг, розумності їх розміру, принципів верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу – 7000,00грн. завищеним і неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову (15153,00грн), у зв`язку з чим цей розмір слід зменшити до 4000,00грн, стягнувши з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам на суму 10 000,00грн. або 66,00% від первісно заявленихвимог на суму 15153,00грн.  (10 000,00грн. х 100% / 15153,00грн) витрати на правничу допомогу в сумі 2640,00грн. (4000,00грн х 66,00% / 100%). 
Керуючись ст.3,6,11,15,16,204,207,215,216,525-530,610-612,625-629,631,638,640,1049,1050,1054,1055,1056-1 ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,137,141,259,263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ЄДРПОУ 42986956, місце знаходження: м.Київ, вул.Юрія Поправки, буд.6, каб.13, заборгованість за кредитним договором №565368017 від 08.12.2021 в загальному розмірі 10000,00грн, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1757,18грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2640,00грн., усього 14397,18грн (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто сім гривень 18 копійок).
В іншій частині позову – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.06.2026.

Суддя Н.А. Мурашова