РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 293/405/26
Провадження № 2/293/494/2026

30 квітня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В., 
за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за договором
УСТАНОВИВ:
Процесуальні дії по справі. 
Позивач звернувся до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 , згідно якого просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за договором про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020 в розмірі 18860,04 грн; 13858,05 грн – заборгованість за тілом кредиту; 5001,99 грн – заборгованість за процентами.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020.
27.03.2026 суд, у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України, отримав відповідь № 2523594 з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
30.03.2026 ухвалою суд залишив позов без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків позову.
06.04.2026 позивач на виконання вимог ухвали суду від 30.03.2026 направив заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою від 07.04.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Розгляд справи по суті суд призначив на 30.04.2026. 

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Кредіплюс» (надалі – Товариство) та ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 18860,04 грн; 13858,05 грн – заборгованість за тілом кредиту; 5001,99 грн – заборгованість за процентами.
12.10.2020 між ТОВ «Фінансова компанія» «Кредіплюс» та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" укладений договір відступлення прав вимоги №20201012, відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Кредіплюс» відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020.
Отже, позивач доводить, що наділений правом грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020 в загальній сумі 18860,04 грн.
Позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та кредитом не повернув у встановлений договором строк.
З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.
У судове засідання позивач повноважного представника не направив, 27.04.2026 на адресу суду надійшло клопотання про проведення розгляду справи у відсутності представника позивача, також зазначає що позов підтримує та просить його задовольнити ( а.с. 187-188).
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був поівдомлений своєчасно та належим чином.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на клопотання позивача та належне повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
У судовому засіданні від 30.04.2026 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
21.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Кредіплюс» та ОСОБА_1 , укладений договір про споживчий кредит №42315 (а.с.11-16).
Сторони підтвердили, що правовою основою для укладення даного договору є заява на видачу кредиту, оформлена позичальником 21-01-2020 що є додатком №1 до договору правовідносини за цим договором також регулюються правилами надання коштів у позику. В тому числі і на умовах фінансового кредиту товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Кредіплюс», затверджені наказом № 32-од від 17.04.2019 надані за текстом правила» а також чинним законодавством ( п.1.1 договору).
Згідно положень договору сторони погодили, що кредит надається в безготівковій формі і може бути наданий безпосередньо позичальнику та/або шляхом перерахування коштів на рахунки третіх осіб, якщо позичальник має грошові зобов`язання перед такими особами та/або шляхом погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем за іншим кредитним договором. Позичальник, підписанням цього договору, підтверджує, що до підписання цього договору отримав для ознайомлення проект договору про споживчий кредит у паперовому та електронному вигляді, всі умови йому зрозумілі, він погоджується їх виконувати вільно без будь якого примусу. Позичальник, підписанням цього договору, підтверджує, що кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит надав йому необхідні пояснення з метою забезпечення позичальнику можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для позичальника, зокрема у разі невиконання ним зобов?язань за договором(п.п. 1.2.1-1.2.3).
Сторони договору погодили, що кредит повертається, а проценти сплачуються позичальником шляхом періодичних виплат 1 раз на 2 календарні тижні («періодичною сплатою» та/або «періодичними платежами» мається на увазі здійснення платежу 1 раз на 14 календарних днів) у національній валюті ( п. 2.1.3 договору).
Відповідно до п.п. 2.1, 2.1.1 кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (кредит) в сумі (загальному розмірі) 16000,00 гривень на споживчі потреби, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених у договорі.
Сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця у наступному порядку: у розмірі 12000,00 гривень на поточний рахунок/картку позичальника № НОМЕР_1 , відкритий банком 305299-ПАТ КБ ПриватБанк; у розмірі 4000,00 гривень на поточний рахунок № НОМЕР_2 Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПРОКСІМА», з метою оплати позичальником страхових платежів (страхових сум) встановлених договором добровільного страхування № РR-165641 від 21.01.2020 ( а.с. 12).
Також сторони домовились про наступні окремі мови відповідно до розділу ІІІ договору: за користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю 155% (процентів) річних; тип процентної ставки фіксований; загальна вартість кредиту становить 22853,04; реальна річна процентна ставка по кредиту становить 361,13%.
21.02.2020 відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ «Фінансова компанія» «Кредіплюс» із заявою на видачу кредиту №100144248, відповідно до якої просить видати кредит в сумі 16000 грн ( а.с. 21-22).
Згідно із паспортом споживчого кредиту інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартна форма), визначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту ( а.с. 18-20).
Відповідно до додатку №2 до кредитного договору № 42315 від 21 січня 2020 року сторони погодили графік платежів до договору №42315 від 21.01.2020 ( а.с. 17).
На підтвердження укладення договору про споживчий кредит №42315 надано правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» ( а.с. 37-57).
Відповідно до платіжного доручення № CRD_165641 від 21.01.2020 перераховано 12000 грн за кред дог.№42315 від 21.01.2020 ( а.с. 29)
Згідно витягу з реєстру оплат страхових платежів на рахунок Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Проксіма» за договором №42315 21.01.2020 страхова сума складає 4000 грн сплата страхового платежу зг.дог страхування № PR-165641 від 21.01.2020 (за рахунок кредиту за договором КД №4215 від 21.01.2020 ) ( а.с. 30).
12.10.2020 року ТОВ «Фінансова компанія» «Кредіплюс», та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали договір відступлення прав вимоги №20201012 (а.с. 58-66).
Згідно вищевказаного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ Фінансова компанія» «Кредіплюс», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №42315 від 21.01.2020 року.
Про перехід та набуття таких прав вимоги заборгованості за кредитним договором до відповідача, окрім договору відступлення прав вимоги, позивач додає: копія акту прийому-передачі реєстру боржників від 19.10.2020 до договору відступлення права вимоги №20201012 від 12.10.2020 ( а.с. 68); копію платіжної інструкції №19969 від 16.10.2020 (а.с. 69).
Так, відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20201012 від 12.10.2020, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі  18860,04 грн, з яких: 13858,05 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5001,99 грн – заборгованість по процентам (а.с.67).
Відповідно до картки обліку виконання договору №42315 від 21.01.2020 наданого первісним кредитором, ОСОБА_1 здійснював користування кредитними коштами результаті чого утворилась заборгованість в сумі 18860,04 грн з яких: 13858,05 грн заборгованість за тілом кредиту та 5001,99 заборгованість за відсотками ( а.с. 32-35).
За даними копії досудової вимоги від 12.03.2026 вих №20036928, позивач повідомив відповідача про наявну заборгованість за кредитним договором із зазначенням суми такої заборгованості та реквізитів її оплати (а.с.70).
Позивач зазначає, що в порушення умов вказаного договору кредиту, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 18860,04 грн.
Оскільки, відповідач добровільно не погасив існуючу заборгованість ні перед первісним кредиторами, ні перед позивачем після набуття права вимоги останнім, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду з даним позовом.
Відповідач фактично позов визнав.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, особою, яка набула таке право відповідно до договору відступлення прав вимоги.
Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч 2. ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором у договорі визнає та погоджується на запропоновані умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. 
Отже, підписання договору  про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020 свідчить про те, що ОСОБА_1 (відповідач) всі умови цілком зрозумів та своїм підписом підтвердив та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні такого договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про електронну комерцію" електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до умов договору про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020 сторони узгодили, що цей кредитний договір підписано власноручним підписом ( відповідно до умов договору пп.6.14, 6.15, 6.16)
Отже, кредитний договір підписаний відповідачем власноручним підписом, а тому наявність епідписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідач позов визнав.
Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як встановлено судом та не спростовано відповідачем право грошової вимоги заборгованості за договором про споживчий кредит №42315 від 21.01.2020 перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (позивач).
З огляду на викладене вище, позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13858,05 грн та процентами в розмірі 5001,99 грн є обґрунтованими, заявленими відповідно до умов договору та підлягають задоволенню.
Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат
У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.
Щодо витрат позивача на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн, суд зазначає таке.
Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ст. 141 ЦПК України).
Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 137 ЦПК України).
Верховний Суд у свої постановах неодноразово робив висновки щодо переліку тих чи інших документів для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Такий перелік відповідно не є вичерпним. 
Отже, з аналізу викладеного слідує, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Так, на підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с. 75), копію акта №708 наданих послуг від 09.03.2026 (а.с. 76), копію детального опису наданих послуг від 09.03.2026 до акту № 708 за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с.77).
Таким чином, у справі, що розглядається позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги.
Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
У постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови).
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі №910/12876/19.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.
Враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу на підтаві ч.1 ст. 142 ЦПК України підлягають покладенню на сторони у рівних частках, а саме по 4000,00 грн на кожну із сторін.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 79, 81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ: 
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-Капітал" (адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м. Львів, 79029, ЄДРПОУ 35234236)
-13 858,05 грн заборгованість за тілом кредиту;
-5001,99 грн заборгованість за відсотками;
-2662,40 грн судового збору;
- 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит -Капітал" (місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького 1, корп.28, м. Львів, 79029, ЄДРПОУ 35234236)
Відповідач:  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Повне рішення складено: 04.05.2026
Суддя 	Людмила ЛОСЬ