Придніпровський районний суд м.Черкаси    

Справа № 712/17595/25
Провадження № 2/711/1280/26

 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 рокум. Черкаси

 
Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

 
головуючого – судді Позарецької С.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Буйновської А.П.
 
відповідача – ОСОБА_1 ,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» звернувся у Соснівський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.01.2021 ОСОБА_1 , уклала з АТ «УКРСИББАНК» Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 97329322000.
Водночас, Позичальник, в порушення умов Договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим, АТ «УКРСИББАНК» відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», на підставі Договору факторингу № 219 від 30.08.2021 право вимоги до відповідача за вказаним вище Договором. Таким чином ТОВ «ФК «Суперіум» набуло право вимоги до відповідача та стало новим кредитором за вказаним вище Договором. Загальна сума заборгованості відповідача, у відповідності до Реєстру боржників до договору факторингу № 219 від 30.08.2021, складає 45 946 грн. 65 коп. (заборгованість за основним боргом 45 946 грн. 65 коп., заборгованість за відсотками 0 грн., заборгованість за комісіями 0 грн., а всього 45 946 грн. 65 коп.). 
Як зазначено, відповідач, після дати Договору Факторингу, вносила часткові оплати на суму 3370 грн. 00 коп., тому, на дату подання позовної заяви, загальна заборгованість становить – 42 576 грн. 65 коп.
У позовній заяві також вказано, що в зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу, в якій позивач вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Договору та погасити заборгованість в розмірі 42 576 грн. 65 коп. Однак, дана вимога у визначені позивачем строки не виконана, заборгованість за Договором не погашена. Станом на дату подання даної позовної заяви відповіді від відповідача не отримано.
Враховуючи зазначене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі - 42 576 грн. 65 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп.
Крім того, позивачем подане клопотання про витребування від АТ «Укрсиббанк» розрахунку заборгованості (помісячний розрахунок окремо по заборгованості за кредитом та відсотками із зазначенням нарахованих, сплачених коштів, періодів здійснення відповідних нарахувань) станом на 30.08.2021 (день укладання договору факторингу) за кредитним договором №97329322000 від 30.01.2021 щодо боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.01.2026, матеріали цієї справи передано до Придніпровського районного суду м. Черкаси, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, для розгляду за підсудністю. До Придніпровського районного суду м. Черкаси матеріали справи № 712/17595/25 надійшли 05.02.2026 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2026, справа № 712/17595/25 передана у провадження судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецької Світлани Михайлівни.
Згідно із вимогами ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Спори між судами про підсудність не допускаються.
Ухвалою суду від 16.02.2026 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Також, зобов`язано АТ «Укрсиббанк» у строк до 15.03.2026 надати до суду розрахунок заборгованості (помісячний розрахунок окремо по заборгованості за кредитом та відсотками із зазначенням нарахованих, сплачених коштів, періодів здійснення відповідних нарахувань) станом на 30.08.2021 (день укладання договору факторингу) за кредитним договором №97329322000 від 30.01.2021 щодо боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
У судове засідання представник позивача не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. У позовній заяві (п. 3 прохальної частини) позивачем заявлене клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства. Також зазначено, що позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
У судовому засіданні відповідач визнала заявлені позовні вимоги. Крім того зазначила, що вона дійсно укладала з АТ «Укрсиббанк» Кредитний договір на споживчі цілі. Частково виконувала свої договірні зобов`язання, але не в повному обсязі. Вказує, що вона не оспорює факт укладення договору факторингу між позивачем та первісним кредитором. Досудову вимогу вона не отримувала, а тому не було можливості домовитись із позивачем про погашення заборгованості в позасудовому порядку. Також зауважила, що в разі задоволення судом даного позову, вважає за необхідне розстрочити виконання рішення суду строком від 12 до 24 місяців із щомісячною сплатою, оскільки одноразове виконання можливого рішення для неї є неможливим, в зв`язку із скрутним матеріальним станом, про що подала відповідну письмову заяву від 06.04.2026. Як зазначено, її незадовільний матеріальний стан обґрунтовується тим, що:
-її оклад за місцем роботи (ПрАТ «Азот») становить – 21740 грн. 00 коп., проте існують постійні затримки по виплаті заробітної плати;
-її повнолітній син навчається на платній основі в університеті;
-на її утриманні знаходиться неповнолітній син, якого вона утримує самостійно, оскільки її чоловік помер;
-за останні 6 місяців вона 2 рази перебувала в лікарні, втрачаючи значні кошти на ліки.
Водночас, звернула увагу суду на те, що вона не ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань та готова виконувати рішення суду частинами.
Згідно із частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до абз. 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.
Перешкод для здійснення розгляду справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не встановлено.
Разом з тим, враховуючи позицію Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19, суд не має права покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Враховуючи думку представника позивача, заслухавши думку відповідача дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.01.2021 між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № 97329322000, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил. У випадках, передбачених цим Договором (п. 4.1.), Банк відкриває Позичальнику поточний картковий рахунок та здійснює його розрахунково-касове обслуговування на умовах Правил.
Підписуючи цей Договір, Позичальник погодилася з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі - Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105 від 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків.
Підписанням цього Договору Позичальник, серед іншого, засвідчила, що: 
- вона особисто ознайомлена з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com; 
- вона ознайомлена зі змістом нормативно-правових актів України про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах; 
- вона отримала від Банку інформацію про умови кредитування згідно з вимогами законодавства України, зокрема, Закону України „Про споживче кредитування"; 
- вона ознайомлена і погоджується з умовами усіх додатків до Договору; 
- нею отримано примірник цього Договору.
Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Умовами Договору також визначено:
3.1. Сума кредиту за Договором становить 59903.2 (П`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот три грн. 20 коп.) гривень. 
3.2. Надання кредиту здійснюється у термін не пізніше ніж 30 календарних днів з моменту підписання цього Договору. 
3.3. Кредит надається Позичальнику для особистих потреб:
- в сумі 53655.73 (П`ятдесят три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять грн. 73 коп.) гривень - на придбання товару;
- в сумі 399 (Триста дев`яносто дев`ять грн. 00 коп.) гривень на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування Позичальника, укладеного 30.01.2021 з ПрАТ "СК "КАРДІФ":
- в сумі 5848.47 (П`ять тисяч вісімсот сорок вісім грн. 47 коп.) гривень на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту, шляхом зарахування на рахунок Банку суми разової комісії за надання кредиту з позичкового рахунку Позичальника. 
3.4. Ціна продукції складає 53655.73 (П`ятдесят три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять грн. 73 коп.) гривень. Розмір платежу за продукцію, що сплачується Позичальником за рахунок власних коштів, складає 0 (Нуль гривень 00 копійок) гривень. 
3.5. Повернення кредиту, плати за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами на рахунок № НОМЕР_2 в АТ «УКРСИББАНК», або на умовах договірного списання, передбаченого цим Договором та Правилами. 
3.6. Позичальник зобов`язується повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення платежів, відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною), але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25.10.2021, при цьому згідно з умовами Договору може бути встановлено інший термін повернення кредиту. Позичальник має право достроково погашати кредит в порядку, передбаченому Правилами. 
3.7. Розмір ануїтетного платежу становить 6656 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятись від розміру платежів. 
3.8. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 25 числа (включно) згідно з Графіком платежів (Додаток № 1 до Договору). 
3.9. Процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 0.00001 % річних. Попередніх.
3.10. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 7.00001 % річних.
4.1 Банк відкриває Позичальнику та обслуговує на умовах Тарифного плану Картка з лімітом "Шоппінг Картка Ашан", розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com й на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку (надалі - «Тарифи»), окремий поточний рахунок № НОМЕР_3 , до якого випускається платіжна картка, у національній валюті України (далі - Картковий рахунок), який використовується та обслуговується згідно цього Договору та Правил. Картковий рахунок відкривається Банком в Дату встановлення ліміту кредитування згідно цього Договору. Сторони домовились, що цей Договір містить заяву Позичальника на відкриття Карткового рахунку і подання окремої заяви не вимагається.
4.2.1. Сторони домовились, що Банк може надати Позичальнику додатковий кредит (Кредитну картку) шляхом встановлення ліміту овердрафту (далі ліміт кредитування) на Картковому рахунку Позичальника на умовах, визначених цим Договором.
Встановлено, що АТ «УКРСИББАНК» надало відповідачу кредит на суму 59903 грн. 20 коп. для особистих потреб, зокрема для придбання товару, оплату страхового платежу та оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту, що визнано відповідачем у судовому засіданні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 30.01.2021 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 Договору № 97329322000, а також отримання відповідачем кредитних коштів у загальному розмірі 59903 грн. 20 коп. на підставі вказаного вище договору.
Таким чином, АТ «УКРСИББАНК» в повному обсязі виконало свої зобов`язання перед позичальником за Договором № 97329322000 від 30.01.2021, та надало їй кредит в сумі 59903 грн. 20 коп. для особистих потреб, однак свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів за користування кредитними коштами остання не виконала в повному обсязі.
Слід зазначити, що зі всіма умовами кредитування ОСОБА_1 була ознайомлена і прийняла умови Договору № 97329322000 від 30.01.2021. Навіть, після отримання кредитних коштів, вона не відмовилася від договору і не повернула в повному обсязі отримані в кредит грошові кошти.
У суду відсутні підстави вважати, що відповідачем оспорюються обставини укладення Договору № 97329322000 від 30.01.2021 між нею та АТ «УКРСИББАНК», а також факт отримання та використання кредитних коштів.
Як вбачається з наданого позивачем руху коштів по рахунку, відповідач здійснила часткову оплату за означеним Договором. Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Відповідно до наданої АТ «УКРСИББАНК» довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за Договором № 97329322000 від 30.01.2021, станом на 30.08.2021, становить 45946 грн. 65 коп. (залишок заборгованості за кредитом).

Судом також встановлено, що 30.08.2021 АТ «УКРСИББАНК» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум» (Фактор), уклали Договір факторингу № 219, за умовами якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор зобов`язується прийняти Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, що передбачені умовами Первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами у паперовому вигляді (п. 2.1., 2.2. Договору).
Пунктами 4.1., 4.2. Договору факторингу визначено, що право власності на Права Вимоги вважається таким, що перейшло від Клієнта Фактору, та право вимагати від Боржників виконання всіх зобов`язань в межах відступлених Прав Вимог у Фактора виникає в день підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги (Додаток № 1.2 до цього Договору), за умови сплати Фактором Суми фінансування у порядку, визначеному Договором. Після підписання Акту приймання-передачі Права Вимоги Клієнт втрачає права на будь-які платежі Боржників в оплату їх Заборгованостей за Первинними Договорами, за якими Право Вимоги перейшло до Фактора.
На виконання умов Договору факторингу № 219 від 30.08.2021, ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум» сплатив АТ «УКРСИББАНК» кошти в розмірі 605011 грн. 88 коп., що підтверджується платіжним документом № 558 від 30.08.2021.
Як вбачається з Реєстру боржників до Договору факторингу №219 від 30.08.2021, відбулося відступлення АТ «УКРСИББАНК» до ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум» права вимоги за Договором № 97329322000 від 30.01.2021, укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 45946 грн. 65 коп. - заборгованість за основним боргом (порядковий номер у реєстрі боржників – 246).
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України).
Водночас, при умові, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15.
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Таким чином договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 57). Відповідно до статті 1077 ЦК України відступлення права вимоги може відбуватись і на підставі договору факторингу. Правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору. Вказана позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/16579/20 від 07.09.2022 (п. 9.5).
Слід також зазначити, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Вказані правові висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11.09.2018 (п. 59, 60).
Отже, враховуючи зазначені вище обставини, до ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум», відповідно до укладеного Договору факторингу № 219 від 30.08.2021, перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором № 97329322000 від 30.01.2021, укладеним із ОСОБА_1 , на загальну суму 45946 грн. 65 коп. - заборгованість за основним боргом.
Як уже зазначалось вище, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання вносила лише часткові оплати для погашення кредитної заборгованості в загальному розмірі 3370 грн. 00 коп.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за Договором № 97329322000 від 30.01.2021 складає 42576 грн. 65 коп. - заборгованість за основним боргом.
Судом встановлено, що позивачем, який набув права грошової вимоги, на поштову адресу ОСОБА_1 направлялася досудова вимога за № 07-10/24-11 від 07.10.2024 про погашення заборгованості за Договором № 97329322000 від 30.01.2021, яка залишена останньою без реагування.
На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова Компанія «Суперіум».
Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного кредитного договору.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України).
До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
На час розгляду справи Договір № 97329322000 від 30.01.2021 та Договір факторингу № 219 від 30.08.2021 недійсними, розірваними чи припиненими не визнані.
Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (постанова Верховного Суду України від 14.09.2016 у справі № 6-223цс16).
Суд звертає увагу, що Договір № 97329322000 від 30.01.2021 є споживчим. Таким чином, судом установлено, що кредитні правовідносини, які виникли між сторонами, мають споживчий характер, а тому на них поширюються норми законодавства про захист прав споживачів.
Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 59903 грн. 20 коп. надавалися і отримані відповідачем ОСОБА_1 30.1.2021 зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених умовами Договору. При укладенні договору позичальник була ознайомлена з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, відповідач усвідомлювала та підтвердила що умови договору для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також, вона підтвердила, що отримала від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, яка визначена Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Законом України «Про споживче кредитування» тощо.
Установивши, що Договір № 97329322000 від 30.01.2021 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту.
Судом встановлено, що при укладенні договору первісний кредитор АТ «УКРСИББАНК», надав відповідачу в повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні остання не висловила. Також відповідач не відмовилася від укладення договору в спосіб та порядку, які передбачені законодавством.
Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, відповідач не мала б наслідком виникнення заборгованості. До того ж, і на час розгляду цієї справи відповідач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення нею заборгованості за № 97329322000 від 30.01.2021 у повному обсязі.
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначаючи обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 97329322000 від 30.01.2021 у розмірі 42576 грн. 65 коп. - заборгованість за основним боргом.
Слід зазначити, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених майнових прав.
Вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами договору позики. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. При цьому, відповідачем не спростовано ні розмір заборгованості, ні порядок нарахування певних платежів.
З урахуванням викладеного вище та приймаючи до уваги, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором № 97329322000 від 30.01.2021, укладеного між нею та АТ «УКРСИББАНК», в обумовлені договором строки, враховуючи визнання відповідачем позову, про що зазначено нею у судовому засіданні, а визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум», у межах заявлених вимог, в частині стягнення з відповідача на користь позивача загального залишку заборгованості за наданим кредитом у розмірі 42576 грн. 65 коп.

Щодо вимоги відповідача про можливість розстрочення виконання рішення суду строк від 12 до 24 місяців, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Статтею 267 ЦПК України регламентовано визначення порядку і строку виконання рішення суду, забезпечення його виконання. Так, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.
З аналізу вказаних вище норм права вбачається, що відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду (судова дискреція або "суддівський розсуд"), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав. При вирішенні питання про відстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.
Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки (розстрочки) виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. Тобто особа, яка подала заяву про відстрочку (розстрочку) виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення у даній справі або роблять таке виконання неможливим.
Питання про відстрочення (розстрочення) виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.
Відстрочення (розстрочення) виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 № 5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення, відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, пов`язане із невеликою заробітною платою та затримками її виплати, частими лікуваннями, наявністю на її утриманні неповнолітньої дитини та повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Водночас, відповідачем не надано доказів, які свідчили б про наявність обставин, які враховуються судом при вирішенні питання про розстрочення виконання судового рішення, передбачених ст. 267 ЦПК України, зокрема не доведено її матеріальний стан, а також не наведено порядку розстрочення виконання рішення (кількості платежів, їх розмір, графік тощо).
Суд звертає увагу на те, що основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України, частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
До того ж, суд враховує, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 11-рп/2012 від 25.04.2012).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Horsby v. Greece" від 19.03.1997, пункт 40); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Immobiliare Saffi v. Italy" № 22774/93, пункт 74).
На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).
Враховуючи те, що існування заборгованості відповідача перед позивачем, встановлене в судовому засіданні, і надає позивачу "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання ухваленого на її користь судового рішення та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів, обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої ухвалено рішення. Тобто відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
З огляду на наведене та враховуючи, що надання розстрочки виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками обґрунтувань та дослідження доказів, суд, проаналізувавши всі обставини справи, вважає, що в задоволенні заяви відповідача про розстрочення виконання судового рішення, слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 1183 від 22.12.2025.
Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі – 2422 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 206, 259, 265, 267, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України суд, -
в и р і ш и в :
Позовні вимоги задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СУПЕРІУМ» (код ЄДРПОУ 42024152, інд. 04053, м. Київ, Вознесенський узвіз, 23-А, нежитлове приміщення №35А) заборгованість за кредитним договором № 97329322000 від 30.01.2021: 42576грн. 65 коп. – заборгованість за основним боргом, а також судовий збір у розмірі 2422грн. 40коп., а всього – 44999грн. 05коп.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана.
Повний текст судового рішення складено 20.04.2026.

Головуючий суддя         С.М. Позарецька