Справа № 341/1970/25 
Провадження № 22-ц/4808/934/26 
Головуючий у 1 інстанції Аннишин С. І. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Пнівчук О. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року, ухвалене в складі судді Аннишина С. І. в місті Галичі, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» – адвокат Усенко М. І. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивований тим, що 03 лютого 2020 року АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 уклали договір банківського обслуговування фізичних осіб шляхом підписання анкети-заяви № 200249076, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредитний ліміт відповідно до умов кредитного договору, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитним лімітом відповідно до умов Договору.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору.
25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», уклали Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача.
Оскільки  ОСОБА_1 не належно виконував умови договору №200249076 від 03 лютого 2020 року, у нього утворилась заборгованість, яка складає 54337,92 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 29772,51 грн; заборгованість за відсотками – 24565,41 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №200249076 від 03 лютого 2020 року в розмірі 54337,92 грн, судовий збір за опдання позову в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Заочним рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 200249076 від 03 лютого 2020 року у розмірі 54 337,92 грн, з них: 29 772,51 грн - тіло кредиту, 24 565,41 грн - заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 2 422,40 грн та 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування рішення суд зазначив, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив отримання відповідачем грошових коштів у зв`язку з укладенням кредитного договору з АТ «Банк Форвард», перехід до позивача права вимоги за цим договором, а також неналежне виконання відповідачем зобов`язань за ним, унаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка підтверджується належними доказами.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1  на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не встановив дату настання строку виконання зобов`язання та дату виникнення права вимоги. Крім того, суд не перевірив дотримання позивачем строку позовної давності, незважаючи на те, що між датою укладення кредитного договору – 03 лютого 2020 року та датою подання позову – 18 листопада 2025 року минув значний проміжок часу.
Також суд не здійснив перевірки поданого позивачем розрахунку заборгованості та не з`ясував, чи здійснювалося зарахування коштів у рахунок її погашення, що могло вплинути на визначення розміру заявлених позовних вимог.
Крім цього, суд не перевірив правомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами та відповідність розрахунку заборгованості умовам кредитного договору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд також послався на копії документів, подані позивачем, не перевіривши їх відповідність оригіналам.
Поза увагою суду залишилося й питання щодо обсягу та змісту переходу права вимоги до позивача.
Окрім того, апелянт не погоджується з визначеним судом розміром витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що спір має типовий характер, справа не є складною, а тому витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн є неспівмірними.
Враховуючи викладене, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Позиція інших учасників справи
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» – адвокат Усенко М. І. подав відзив на апеляційну скаргу, до якого долучив заяву щодо продовження процесуального строку на його подання.
Апеляційний суд вважає за необхідне поданий відзив залишити без розгляду з огляду на таке.
Положеннями частини першої статті 360 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.
Івано-Франківським апеляційним судом в ухвалі від 15 квітня 2026 року встановлено десятиденний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з моменту одержання копії вказаної ухвали та копії апеляційної скарги.
Копію апеляційної скарги апелянт направив до електронного кабінету ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 10 квітня 2026 року, ухвала про відкриття апеляційного провадження надіслана апеляційним судом до електронного кабінету 16 квітня 2026 року.
Відзив сформовано в системі «Електронний суд» 27 травня 2026 року, тобто з пропуском строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Частинами першою та другою статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-шостої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Апеляційний суд зауважує, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжено лише у разі наявності дійсно непереборних та об`єктивних перешкод, істотних труднощів, які не залежать від волі особи та унеможливлюють своєчасне вчинення відповідної процесуальної дії.
Вказані представником ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - адвокатом Усенком М. І. підстави для продовження строку на подання відзиву належними та допустимими доказами не підтверджено.
Враховуючи викладене, суд, з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, що встановлено статтею 12 ЦПК України, вважає, що у задоволенні заяви про продовження процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скарги необхідно відмовити, а відзив представника позивача - залишити без розгляду.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову в цій справі,розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 03 лютого 2020 року АТ «Банк Форвард» та ОСОБА_1 уклали договір про обслуговування фізичних осіб № 200249076 на підставі заяви оферти та Заяви про відкриття поточного рахунку (а.с.5,7 зворот).
За умовами Договору, банк зобов`язався випустити на ім`я клієнта платіжну карту та відкрити поточний рахунок, що буде використовуватись в рамках Договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням карти, та встановити ліміт, в межах якого клієнт має право здійснювати операції з використанням карти на рахунок наданого банком кредиту.
У паспорті споживчого кредиту, відображені істотні умови договору, зокрема, сума кредиту від 100000,00 грн до 200000,00 грн, процентна ставка –- фіксована, 448% річних, реальна річна процентна ставка – 57,22 % річних.
Заява про відкриття поточного рахунку, опитувальник клієнта фізичної особи, паспорт споживчого кредиту та заява (оферта) № 200249076 підписані ОСОБА_1 власноручно.
Виписками по особовим рахункам з 11 червня 2023 року по 24 липня 2024 року підтверджується рух кредитних коштів та наявність заборгованості (а.с.9-25, 26-36).
25 липня 2024 року АТ «Банк Форд» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», уклали Договір № GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги. 
Згідно із вказаним договором, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200249076 від 03 лютого 2020 року.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № GL1N426202/1, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, на загальну суму заборгованості 54 337,92 грн, яка складається з 29 772,51 грн - залишок заборгованості по тілу кредиту, 24 565,41 грн - залишок по відсотках (а.с.45).
Відповідно до розрахунку заборгованості, який представлений позивачем, загальний розмір заборгованості становить 54 337,92 грн: 29 772,51 грн - тіло кредиту, 24 565,41 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 8 зворот).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами, обґрунтовано виходив із того, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором, укладеним з АТ «Банк Форвард», перехід до позивача права вимоги за цим договором, а також неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Подана відповідачем апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували встановлені судом обставини справи або свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі твердження мають загальний характер, ґрунтуються переважно на припущеннях та зводяться фактично до незгоди з висновками суду першої інстанції і власного тлумачення обставин справи. При цьому апелянт не навів переконливих аргументів щодо неправильної оцінки судом доказів чи помилковості встановлених ним фактичних обставин.
Так, апелянт, посилаючись на невстановлення судом першої інстанції дати настання строку виконання зобов`язання, дати виникнення права вимоги та недотримання позивачем строку позовної давності, не навів жодних доводів щодо того, коли саме, на його думку, настав строк виконання зобов`язання, виникло право вимоги чи сплив строк позовної давності.
При цьому, як встановлено з матеріалів справи, спірний договір було укладено між АТ «Банк Форвард» та відповідачем 03 лютого 2020 року. При цьому відповідач користувався кредитними коштами та навіть вносив кошти на погашення заборгованості, що підтверджується, зокрема, детальним покровим розрахунком заборгованості, наданим позивачем на виконання вимог ухвали апеляційного суду.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду із позовом у листопаді 2025 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦКУкраїни).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова № 211) з 12 березня 2020 року на всій території України встановлений карантин.
Строк дії карантину уряд неодноразово продовжував, а відмінив о 24 годині 00 хвилин 30 червня 2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
За Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12.
Згідно з цим пунктом під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
На підставі указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введений воєнний стан строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі цей строк неодноразово продовжувався та триває досі.
Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктами 18 і 19.
Згідно з пунктом 19 у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Наведені законодавчі норми свідчать про те, що в спірному випадку позивач очевидно не пропустив позовну давність.
Крім того, ОСОБА_1 , формально заперечуючи проти наданого позивачем розрахунку заборгованості, свого власного контррозрахунку не надав, а також не вказав на якісь конкретні суми, які не були враховані банком при зарахуванні сплачених ним платежів, чи помилково нараховані. Так само необґрунтованими є і доводи щодо неправомірності нарахування процентів за користування кредитними коштами, оскільки апелянт не вказав, які саме умови договору були порушені позивачем при здійсненні такого нарахування та в чому полягає невідповідність поданого розрахунку умовам кредитування.
Твердження про те, що суд в оскаржуваному рішенні суд зіслався на копії документів без перевірки їх відповідності оригіналам, також не заслуговують на увагу, оскільки апелянт не зазначив, які саме документи викликають сумнів щодо їх достовірності та не навів обставин, які б свідчили про невідповідність копій їх оригіналам.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив обсяг та зміст переходу права вимоги до позивача, то колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані, оскільки такі спростовуються змістом оскаржуваного рішення. Зокрема, суд першої інстанції дослідив надані позивачем договір факторингу, а також витяг з реєстру боржників, на підставі яких установив факт переходу до позивача права вимоги за кредитним договором відповідача. Відтак твердження апелянта про неповне з`ясування судом зазначених обставин не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу також не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення, оскільки апелянт не навів жодних конкретних обставин та не надав належних доказів, які б свідчили про невідповідність визначеного судом розміру таких витрат критеріям розумності, співмірності та справедливості.
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивач у суді першої інстанції заявляв вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Водночас суд першої інстанції, врахувавши характер спору, обсяг наданих правничих послуг та принцип співмірності судових витрат, дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру до 2 000 грн. Такий висновок суду є обґрунтованим, відповідає вимогам процесуального закону та підстав для його перегляду колегія суддів не вбачає.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 12 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
О. В. Пнівчук