ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року	справа № 380/21761/25  м.Львів 	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 у невиплаті ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, оскільки відповідно до постанови № 153 був призваний під час воєнного стану, брав безпосередню участь у бойових діях в районі ведення воєнний (бойових) дій у вересні-жовтні 2022 року, отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, перебував у полоні з 22.10.2022 до 01.12.2022, звільнений з військової служби у зв`язку з полоном на підставі пп. «д» п. 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та йому встановлено інвалідність ІІІ групи, що зумовлена отриманням бойового поранення.
Ухвалою судді від 05.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 
12.11.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин і правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що на момент прийняття (11.02.2025) та набрання чинності постанови №153 (13.02.2025) позивач звільнений з військової служби та направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Звертає увагу на те, що на його адресу заява та адвокатський запит щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 постанови №153 не надходили. Крім того зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду.
07.05.2026 представник позивача подав клопотання, до якого додав заяву позивача від 07.05.2026 про прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови №153, яку скеровано засобами поштового зв`язку з описом вкладення.
Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується ID-карткою за № НОМЕР_2 .
Відповідно до посвідчення від 18.10.2023 серії НОМЕР_3 позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Позивач за періоди з 10.05.2022 до 08.07.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , з 09.07.2022 до 01.08.2022 – у військовій частині НОМЕР_5 , з 02.08.2022 до 23.09.2022 – у військовій частині НОМЕР_6 , з 26.09.2022 до 08.05.2023 – у військовій частині НОМЕР_7 , з 10.05.2023 до 10.06.2024 – у військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_8 .
Згідно з довідкою Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 05.12.2022 №7717-22 ОСОБА_1 солдат військової частини НОМЕР_7 перебував у полоні та був звільнений 01.12.2022.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.05.2023 №132 старшого солдата ОСОБА_1 з 10.05.2023 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_7 від 14.12.2023 №14226 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 25.09.2022 до 21.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н. п. Липове Донецької області, н. п. Голикове Луганської області. Також цей факт підтверджується відомостями рапорта командира парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_7 від 20.06.2023.
За змістом довідки про обставини травми (поранення, контузії каліцтва) від 21.04.2023 №4574, виданої військовою частиною НОМЕР_9 , «« 22» жовтня 2022 року одержав: АДРЕСА_1 кульове поранення м`яких тканин правого стегна та правої стопи. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_7 під час пошуково-ударних дій внаслідок артилерійських обстрілів поблизу АДРЕСА_2 . Не під впливом наркотичного та алкогольного сп`яніння та був в засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом кулезахисний).
08.09.2023 проведено медичний огляд ВЛК клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Західного регіону. У довідці зазначено діагноз позивача і постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): Післятравматична (22.10.2022) невропатія правого малогомілкового нерва з помірним порушенням функції правої стопи. Наслідки вогнепального осколкового поранення (22.10.2022) лівого стегна та правої стопи у вигляді зміцнілих шкірних рубців без порушення функцій кінцівок. Травма, Поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини. (довідка командира частини про обставини травми №4574 від 21.04.2023). Згідно класифікатора тяжкості отриманих травм дана травма відноситься до тяжких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). Гастроезофагеальна рефлюксна хвороба, дистальна езофагіт. Хронічний гастродуоденіт, ремісія, без порушення функцій травлення. Деформуючий артроз лівого колінного суглобу першої стадії з незначним порушенням функцій кінцівки. Захворювання, ТАК пов`язане з проходженням військової служби. Пониження гостроти зору обох очей до 0,7, внаслідок простого короткозорого астигматизму ступеня 0,75Д при гостроті зору з корекцією 1,0 на кожне око. Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби.
Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2024 №165 старшого солдата ОСОБА_1 , дизеліста відділення енергетичного забезпечення батареї управління НОМЕР_10 зенітного ракетного дивізіону С-200, звільненого у запас за пп. «д» (у зв`язку із звільненням з полону), якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати службу відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 10.06.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
За змістом довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №386605 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, причина – Травма, поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена на строк до 01.11.2025.
Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості» ОСОБА_1 станом на 16.07.2025 є особою, стосовно якої: 
- відомості про притягнення до кримінальної відповідальності: відсутні;
- відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості: відсутні;
- відомості про розшук: відсутні.
У відповідь на звернення щодо виплати одноразової грошової винагороди згідно постанови №153, листом від 15.05.2025 №117/14563 ІНФОРМАЦІЯ_3 , покликаючись на п. 4 постанови №153, зазначило, що позивач на даний час військову службу не проходить. Крім того, запропонувало для можливості виплати звернутися через ТЦК та СП, у якому перебуває на обліку, з наданням йому на розгляд підтверджувальних документів за його вимогою.
У відповідь на адвокатський запит та заяву, листом від 05.08.2025 №2/1553 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив представнику позивача, що ОСОБА_1 військову службу по мобілізації та за контрактом у ІНФОРМАЦІЯ_5 не проходив. Зауважив, що не наділений повноваженнями щодо ухвалення рішення та формування пакету документів для виплати одноразової грошової винагороди, та як є структурним підрозділом районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Крім того звернув увагу, що для одержання документів необхідно звернутися до військової частини, де позивач проходив військову службу. Проінформував, що ОСОБА_1 звільнений 10.06.2024 з військової служби, а постанова №153 прийнята 11.02.2025. 
03.09.2025 представник позивача звернувся до відповідача через Міністерство оборони України з адвокатським запитом щодо надання інформації про прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до постанови №153, чи сформовано пакет документів ОСОБА_1 для погодження виплати винагороди, чи уповноважена військова частина НОМЕР_7 самостійно формувати списки щодо виплати одноразової грошової винагороди та просив надати копії документів, необхідних для ухвалення рішення про здійснення винагороди.
03.09.2025 представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України про прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до постанови №153, а у разі неможливості ухвалення такого, просив клопотати про це вище командування. 
У матеріалах справи наявні докази скерування заяви та адвокатського запиту на електронну пошту Міністерства оборони України. Водночас, докази надсилання на адресу військової частини в матеріалах справи відсутні. 
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень на підставі п. 4 постанови № 153, позивач звернувся до суду.
Спірні правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з відмовою у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн на підставі абз. 4 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 за №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII).
Приписами ч. 4 ст. 9 Закону №2011-XII унормовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Кабінет Міністрів України 11.02.2025 прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі - постанова №153). 
У подальшому до вказаної постанови №153 Кабінетом Міністрів України двічі вносилися зміни:
- Постановою Кабінету Міністрів України №387 від 01.04.2025, дата набрання чинності: 08.04.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»);
- Постановою Кабінету Міністрів України №942 від 30.07.2025, дата набрання чинності: 07.08.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»).
Пунктом 2 постанови №153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі – порядок №153).
Відповідно до п. 1 порядку №153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
За змістом пп. 1 п. 3 постанови №153 учасниками експериментального проекту є громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Пунктом 4 постанови №153 в редакції постанови КМУ №387 від 01.04.2025, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1млн.грн за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
За приписами ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Офіційне опублікування постанов Кабінету Міністрів України здійснюється в газеті «Урядовий кур`єр» та Офіційному віснику України, а також в інших офіційних друкованих виданнях, визначених законом. Крім того, акти Кабінету Міністрів України оприлюднюються шляхом їх розміщення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України (ч. 5 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»).
Постанова Кабінету Міністрів України «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» від 11.02.2025 за №153 опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» 13.02.2025.
Таким чином, постанова №153 набрала чинності 13.02.2025 з дня її офіційного опублікування в газеті «Урядовий кур`єр».
Підсумовуючи викладене, реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, запровадженої постановою №153, можлива виключно за умови дотримання встановлених цією постановою вимог, які мають існувати в сукупності, а саме:
- бути особами рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
- бути прийнятою або призваною на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №2102-IX до набрання чинності цією постановою [до 13.02.2025] у віці до 25 років;
- проходити військову службу;
- брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 (абз. 2 п. 4); або безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) (абз. 4 п. 4);
- відсутності притягнення до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягнення до адміністративної відповідальності, строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Суд установив, що позивач, за періоди з 10.05.2022 до 98.07.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , з 09.07.2022 до 01.08.2022 – у військовій частині НОМЕР_5 , з 02.08.2022 до 23.09.2022 – у військовій частині НОМЕР_6 , з 26.09.2022 до 08.05.2023 – у військовій частині НОМЕР_7 , з 10.05.2023 до 10.06.2024 проходив військову службу у військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_8 . 
Згідно з ID-карткою за № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на 10.05.2022 позивачу виповнилося 23 роки, а станом на 10.05.2023 (перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ) - 24 роки.
Водночас абз. 3-5 постанови №153 унормовано розміри виплати одноразової грошової винагороди.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що до нього слід застосовувати абз. 4 п. 4 порядку №153, оскільки він брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, перебував в полоні.
Згідно з довідкою Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» від 05.12.2022 №7717-22 ОСОБА_1 солдат військової частини НОМЕР_7 перебував у полоні та був звільнений 01.12.2022.
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії каліцтва) від 21.04.2023 №4574, виданої військовою частиною НОМЕР_9 « 22» жовтня 2022 року одержав: МВТ. За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_7 під час пошуково-ударних дій внаслідок артилерійських обстрілів поблизу АДРЕСА_2 . 
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_7 від 14.12.2023 №14226 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 25.09.2022 до 21.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н. п. Липове Донецької області, н. п. Голикове Луганської області. 
08.09.2023 проведено медичний огляд ВЛК клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Західного регіону. У довідці зазначено, що Травма, Поранення, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини (довідка командира частини про обставини травми №4574 від 21.04.2023). 
За змістом довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №386605 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, причина – Травма, поранення, пов`язані із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена на строк до 01.11.2025.
Матеріали справи не містять відомостей про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Крім того суд враховує відомості витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності на наявності судимості», яким підтверджується відсутність факту притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 . 
Разом з тим, абз. 4 п. 4 постанови №153 підлягає застосуванню до осіб, зазначених в абзаці 2 цієї постанови. Суд зазначає, що постанова № 153 містить положення про те, що винагорода виплачується тим військовослужбовцям, що проходили військову службу станом на дату набрання чинності цією постановою.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2024 №165 старшого солдата ОСОБА_1 , дизеліста відділення енергетичного забезпечення батареї управління НОМЕР_10 зенітного ракетного дивізіону С-200, звільненого у запас за пп. «д» (у зв`язку із звільненням з полону), якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати службу відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 10.06.2024 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Отже, станом на дату набрання чинності постанови №153 (13.02.2025) та на дату подання позивачем заяви від 03.09.2025 щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, позивач не проходив військову службу та не був діючим військовослужбовцем.
Названі обставини, в свою чергу, є беззаперечною перепоною для реалізації позивачем права на отримання грошової винагороди у розмірі 1 мільйон гривень, позаяк запровадженою умовою отримання такої допомоги є проходження заявником військової служби на дату набрання нею чинності, або на дату звернення з відповідною заявою про її отримання.
Суд також звертає увагу, що метою прийняття постанови №153 є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Мотивом визначених заходів є саме залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом, що реалізується шляхом створення додаткових фінансових стимулів та забезпечення відповідного матеріального підґрунтя для підвищення престижу служби.
При цьому йдеться не про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, звільненим із військової служби до моменту набрання чинності постановою №153, а про застосування механізмів, спрямованих на формування належної мотивації для потенційних військовослужбовців, а також стимулювання діючих військовослужбовців, які прийняті на військову службу у віці до 25 років та продовжують проходити військову службу.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач не набув права на виплату винагороди у розмірі 1 млн грн, передбаченої постановою №153.
Також судом в ході розгляду справи встановлено та не заперечується позивачем, що заява від 03.09.2025 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 постанови №153 надіслана командиру військової частини НОМЕР_1 через Міністерство оборони України засобами електронного зв`язку. Матеріали справи не містять доказів скерування цієї заяви відповідачу, що, у свою чергу, виключає протиправність поведінки військової частини НОМЕР_1 .
Суд не враховує заяву представника позивача від 07.05.2026 щодо звернення до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до п. 4 постанови №153, оскільки вона не була фактичною підставою пред`явленого позову. 
Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, то суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до приписів ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт відмови відповідача у виплаті одноразової грошової допомоги, що унеможливлює визначення моменту початку перебігу строку звернення до суду, тому такі доводи відповідача суд не враховує.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Судові витрати в силу приписів ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_11 ).
Відповідач – військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ; ЄДРПОУ НОМЕР_12 ).

Суддя	Андрусів Уляна Богданівна