ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/36535/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року (суддя 1-ї інстанції Юрков Е.О.) в адміністративній справі №160/36535/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
24.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії № 047050031108 від 17.12.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи згідно з довідкою від 27.10.2025 № 349, а саме: з 15.10.1996 по 15.01.2003, з 16.01.2003 по 15.06.2007, з 16.06.2007 по 01.01.2015;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 25.06.1993 по 13.03.1995 та з 30.11.1994 по 31.05.1996;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з 17.12.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після досягнення необхідного віку та стажу звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 047050031108 від 17.12.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зараховано до пільгового стажу роботи за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, період роботи, згідно з довідкою від 27.10.2025 р. № 349, а саме: з 15.10.1996 по 15.01.2003, 16.01.2003 по 15.06.2007, з 16.06.2007 по 01.01.2015, а також не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи з 25.06.1993 по 13.03.1995 та з 30.11.1994 по 31.05.1996. Таке рішення вважає протиправним та вказує, що в трудовій книжці наявні записи перебування позивача у вказаний період на відповідних посадах, які відносяться до списку, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах та довідки про період роботи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії № 047050031108 від 17.12.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 25.06.1993 р. по 13.03.1995 р. та з 30.11.1994 р. по 31.05.1996 р.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з 15.10.1996 р. по 15.01.2003 р., з 16.01.2003 р. по 15.06.2007 р., з 16.06.2007 р. по 01.01.2015 р.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 08.12.2025 року.
В задоволенні іншої частини вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі пенсійний орган зазначає, що відсутні підстави для зарахування позивачу до пільгового стажу окремих періодів роботи за Списком №2, оскільки довідка від 27.10.2025 №349 видана без належного врахування результатів атестації робочих місць, а довідка від 02.02.2016 №01-23/95, за результатами проведеної перевірки, містить розбіжності з первинними документами. Крім того, скаржник вважає безпідставним зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача на території російської федерації з 25.06.1993 по 13.03.1995 та з 30.11.1994 по 31.05.1996, посилаючись на припинення дії для України Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення та відсутність правових підстав для врахування після 01.01.1992 стажу, набутого на території російської федерації. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Позивач та третя особа правом подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, згідно даних трудової книжки НОМЕР_1 від 24.11.1987 року:
- 25.06.1993 року прийнятий помічником машиніста екскаватора в кар`єр в Прийськ ім.Фрунзе Магаданської обл. Сусуманський р-н,
- 13.03.1995 року звільнений у зв`язку з переведенням до ТОО «Дражник» (мовою оригіналу) Магаданської обл.,
- 30.11.1994 року прийнятий машиністом екскаватора ТОО «Дражник»,
- 31.05.1996 року звільнений за власним бажанням,
- 15.10.1996 року тимчасово прийнятий в рудник машиністом екскаватора до Вільногірського державного гірничо-металургійного комбінату,
- 13.12.1996 року постійно переведений машиністом екскаватора до Вільногірського державного гірничо-металургійного комбінату,
- 16.06.2007 року переміщений в гірниче виробництво гірничо-транспортного виробництва на дільницю гірничих робіт №3 «Північ», «Південь» кар`єра №7 машиністом екскаватора,
- 01.08.2008 року переведений в тих же виробництвах в бригаду з обслуговування одноковшевих екскаваторів на дільницю гірничих робіт №2«Північ», «Південь» кар`єра №7 машиністом екскаватора,
- 01.01.2015 року звільнений у зв`язку з переведенням до філіалу «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ДП «Об`єднана гірничо-хімічна компанія».
Записи про спірний період роботи засвідчено відповідними печатками підприємств.
Відповідно до довідки від 27.10.2025 року № 349, виданою ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній ОСОБА_1 у період з 13.10.1996 р. по 15.01.2003 р. виконував роботи по керуванню екскаватором у кар`єрі рудника, займав посаду «машиніст екскаватора», яка передбачена Списком № 2 розділ I підрозділ 1 постанови КМУ від 11.03.1994 р. № 162, у період з 16.01.2003 р. по 15.06.2007 р. виконував роботи по керуванню екскаватором у кар`єрі рудника, займав посаду «машиніст екскаватора», яка передбачена Списком № 2 розділ I підрозділ 1 постанови КМУ від 16.01.2003 р. № 36, у період з 16.06.2007 р. по 01.01.2015 р. виконував роботи по керуванню екскаватором у кар`єрі гірничо-транспортного виробництва, займав посаду «машиніст екскаватора», яка передбачена Списком № 2 розділ I підрозділ 1 постанови КМУ від 16.01.2003 р. № 36.
Повивач 08.12.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії № 047050031108 від 17.12.2025 року відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказано, що страховий стаж становить 34 роки 3 місяці 16 днів, з них пільговий за Списком № 2 – 4 роки 10 місяців. Повідомлено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи, згідно довідки від 27.10.2025 р. № 349, оскільки така видана з порушенням Порядку застосування застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики від 18.11.2005 р. № 383 – вказані періоди роботи без урахування проведення атестації робочих місць. Повідомлено, що довідка від 02.02.2016 р. №01-23/95, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах з шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2, яка перевірена актом зустрічної перевірки від 24.11.2025 р. №0400-011002-1/23825, визнана такою, що має розбіжності з первинними документами та рекомендовано видати вірну довідку. До страхового стажу не зараховано період навчання з 25.02.1987 по 11.07.1987, оскільки даний період не відповідає даті заповнення трудової, чим порушено п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, при цьому в матеріалах справи відсутній підтверджуючий документ. До страхового стажу не враховуємо періоди роботи на території російської федерації (з 25.06.1993 по 13.03.1995 та з 30.11.1994 по 31.05.1996), так як з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, стаж на території даної держави враховуємо по 31.12.1991.
Вважаючи означене рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.
Позивачем означене рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на час спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За змістом частини першої статті 4 цього Закону законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.
Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок. Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Відповідно до частини 5 статті 114 Закону № 1058-IV, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV визначено, що страховий стаж – це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Особливості підтвердження трудового стажу окремих категорій працівників визначені пунктом 20 Порядку № 637, згідно з яким у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.
Колегія суддів зазначає, що в період з 11.03.1994 по 16.01.2003 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовувалися Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.
У період з 17.01.2003 по 24.06.2016 діяли Списки виробництв, робіт; професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію на пільгових умовах, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 затверджено Порядок застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок №383).
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна позиція неодноразово викладалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №047050031108 від 17.12.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, прийнятого за результатами розгляду його повторно поданої заяви від 08.12.2025, а також наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації та до пільгового стажу за Списком №2 окремих періодів його трудової діяльності.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.11.1987 позивач у період з 25.06.1993 по 31.05.1996 працював на території російської федерації, зокрема помічником машиніста екскаватора у Прийську ім. Фрунзе Магаданської області та машиністом екскаватора у ТОО «Дражник». Після повернення в Україну з 15.10.1996 проходив трудову діяльність на посадах машиніста екскаватора у Вільногірському державному гірничо-металургійному комбінаті, а в подальшому - на відповідних посадах у його правонаступниках.
Усі записи трудової книжки внесені на підставі відповідних наказів, засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств, а тому є належними та допустимими доказами трудової діяльності позивача.
Крім того, відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу №349 від 27.10.2025, виданої ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», позивач повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, передбачених Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.
Зазначеною довідкою підтверджено, що у період з 15.10.1996 по 15.01.2003 позивач працював машиністом екскаватора на роботах з керування екскаватором у кар`єрі рудника, які віднесені до Списку №2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162. Також підтверджено роботу позивача на аналогічних роботах у періоди з 16.01.2003 по 15.06.2007 та з 16.06.2007 по 01.01.2015, які віднесені до Списку №2 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36. Довідка містить відомості про проведення атестації відповідних робочих місць та видана на підставі особової картки форми Т-2, наказів по комбінату й особових рахунків працівника. Також у ній зазначено про відсутність виключених періодів роботи.
Зі змісту спірного рішення та доводів апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах визначено відсутність необхідного пільгового стажу.
Зокрема, скаржник зазначає, що до пільгового стажу не можуть бути зараховані періоди роботи позивача, підтверджені довідкою №349 від 27.10.2025, оскільки, на його думку, вона видана без належного врахування результатів атестації робочих місць та не відповідає вимогам Порядку застосування Списків №1 і №2, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383. Також пенсійний орган посилається на акт зустрічної перевірки від 24.11.2025 №0400-011002-1/23825, яким встановлено розбіжності у раніше виданій довідці №01-23/95 від 02.02.2016.
Також, відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача на території російської федерації з 25.06.1993 по 13.03.1995 та з 30.11.1994 по 31.05.1996, вважаючи, що після припинення участі України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення стаж роботи на території російської федерації після 31.12.1991 не підлягає врахуванню при призначенні пенсії в Україні.
Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача на території російської федерації з 25.06.1993 по 13.03.1995 та з 30.11.1994 по 31.05.1996, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про її протиправність та зазначає, що така відмова не відповідає принципу верховенства права і правової визначеності, з огляду на таке.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Частинами другою та третьою статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та на час спірних відносин і розгляду справи не припинений та не скасований.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Разом з цим, в силу положень частини другої статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
З аналізу наведених норм вбачається, що припинення участі рф в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, набутого особою до ухвалення відповідних рішень.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що право позивача на обрахунок стажу при призначенні пенсії, набутого на території країни-учасниці Угоди, не може пов`язуватись з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з такою країною, оскільки у період роботи позивача в рф вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому, суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періодів роботи на території рф до стажу, що надає право на пенсійне забезпечення.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на території російської федерації.
Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача з 15.10.1996 по 15.01.2003, з 16.01.2003 по 15.06.2007 та з 16.06.2007 по 01.01.2015, підтверджених довідкою №349 від 27.10.2025, з мотивів недотримання вимог пункту 4 Порядку застосування Списків №1 і №2, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Саме по собі непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць роботодавцем не може бути підставою для відмови працівнику у зарахуванні відповідних періодів роботи до пільгового стажу чи реалізації права на пенсію за віком на пільгових умовах. Обов`язок щодо організації та проведення атестації робочих місць покладається на роботодавця, тоді як працівник не наділений повноваженнями впливати на виконання такого обов`язку. Контроль за дотриманням вимог законодавства щодо проведення атестації здійснюється уповноваженими державними органами.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції під час перегляду цієї справи.
Посилання скаржника на акт зустрічної перевірки від 24.11.2025 №0400-011002-1/23825, яким нібито встановлено розбіжності у довідці №01-23/95 від 02.02.2016, колегія суддів відхиляє, оскільки ані зазначений акт, ані сама довідка до матеріалів справи не надані, що унеможливлює перевірку наведених відповідачем обставин та оцінку їх як належних і допустимих доказів.
Крім того, відповідачем не надано жодних доказів недостовірності відомостей, викладених у довідці №349 від 27.10.2025, а також не доведено наявності будь-яких неточностей чи розбіжностей у записах трудової книжки позивача, яка згідно чинного трудового законодавства є основним документом, що підтверджує стаж роботи. За таких обставин наведені доводи скаржника ґрунтуються виключно на припущеннях та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З огляду на викладене, враховуючи наведені норми законодавства, правові висновки Верховного Суду та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 047050031108 від 17.12.2025 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, зв`язку з цим належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до його страхового та пільгового стажу за Списком №2 спірні періоди роботи та з 08.12.2025 призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року в адміністративній справі №160/36535/25 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 24 червня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак