ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9569/25	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року (суддя Семененко М.О.) в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до Відділу примусового виконання рішеннь Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 про скасування постанови, - 
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якому позивач просить суд постанову головного державного виконавця Відділу Частюка В.О. від 22.10.2025 ВП № 78740328 про накладення штрафу на Головне управління у розмірі 5100,00 грн скасувати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.10.2025 позивачем отримана постанова головного державного виконавця Відділу Частюка В.О. від 22.10.2025 ВП №78740328 про накладення штрафу на Управління у розмірі 5100 грн за невиконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/11800/24. Водночас, позивач вважає, що вказане рішення було виконано Управлінням в межах наданих повноважень, про що було повідомлено в рамках виконавчого провадження. Так, на виконання рішення суду Управлінням було нарахована з 01.07.2024 пільгу на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 на підставі його заяви від 28.06.2024 та з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній часті рішення. Загальний розмір нарахованих ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням пільги на електропостачання, склав: 01.07.2024 – 30.09.2024 – 1353 грн (451 грн на місяць); 01.10.2024 – 31.10.2024 – 2356,67 грн.; 01.11.2024 – 31.03.2025 – 20714,20 грн (4142,84 грн на місяць); 01.04.2025 – 30.04.2025 – 2297,14 грн; 01.05.2025 – 30.06.2025 – 1355 грн (451 грн на місяць). Також, з метою виконання рішення суду в частині нарахування пільги вивезення рідких нечистот Управління листом від 19.06.2025 звернулось до ОСОБА_1 з проханням надати будь-які документи (рахунки, листи, довідки, договори тощо) з яких було б можливо встановити розмір тарифу з надання послуги на вивезення рідких нечистот. Проте, на сьогодні такі документи не були надані, що унеможливлює розрахунок пільги з вивезення рідких нечистот. За таких обставин, пільга на вивезення рідких нечистот не нарахована відповідно до висновків суду не з вини Управління. Отже, позивач вважає, що в оскаржуваній постанові головний державний виконавець довільно дійшов висновку про невиконання рішення суду. На підставі зазначеного, Управління зазначає, що державний виконавець вийшов за межі своїх повноважень в частині трактування правильності виконання рішення суду та прийняв неправомірну постанову про накладення штрафу. Просить позов задовольнити. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі, позивач посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Мотивуючи свою позицію про помилковість висновків суду скаржник звертає увагу на те, що на виконання рішення суду, з метою з`ясування тарифів для розрахунку пільги на вивезення рідких нечистот, Головне управління звернулось із запитом до єдиного надавача послуг з водопостачання та вивозу побутових відходів за місцем проживання ОСОБА_1 – Долинської сільської територіальної громади. Листом від 26.05.2025 № 1551/02-23 Долинська сільська територіальна громада повідомила Головне управління, про те, що послуги з централізованого водопостачання, водовідведення та вивезення рідких нечистот комунальними підприємствами Долинської сільської територіальної громади не надаються. З метою виконання рішення суду в частині нарахування пільги вивезення рідких нечистот Головне управління листом від 19.06.2025 звернулось до ОСОБА_1 з проханням надати будь-які документи (рахунки, листи, довідки, договори тощо) з яких було б можливо встановити розмір тарифу з надання послуги на вивезення рідких нечистот. Проте, на сьогодні такі документи не були надані, що унеможливлює розрахунок пільги з вивезення рідких нечистот. За таких обставин пільга вивезення рідких нечистот не нарахована відповідно до висновків суду не з вини Головного управління. Вважає, що відсутність інформації про тарифи, є поважною причиною несвоєчасного виконання рішення суду (при цьому боржником вчинено всіх передбачених дій щодо отримання такої інформації). При цьому, в оскаржуваній постанові головний державний виконавець довільно дійшов висновку про невиконання рішення суду, а судом першої інстанції також зроблено висновок, що до повноважень державного виконавця відноситься обрахунок пільги. Отже, державний виконавець вийшов за межі своїх повноважень в частині трактування правильності виконання рішення суду та прийняв неправомірну постанову про накладення штрафу. Отже, позивач у справі вжив усіх дій в рамках наданих повноважень з метою виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі №280/11800/24.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2025 у справі №280/11800/24, що набрало законної сили 15.05.2025, зобов`язано Управління провести ОСОБА_1 перерахунок призначеної з 01 липня 2024 року пільги на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням висновків суду.
На виконання зазначеного судового рішення Запорізьким окружним адміністративним судом 24.07.2025 видано виконавчий лист.
04.08.2025 постановою головного державного виконавця Відділу Частюка В.О. відкрито виконавче провадження №78740328 з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду №280/11800/24 від 24.07.2025 про зобов`язання Управління провести ОСОБА_1 перерахунок призначеної з 01 липня 2024 року пільги на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням висновків суду.
У межах виконавчого провадження №78740328 головним державним виконавцем Відділу Частюком В.О 22.10.2025 винесено постанову про накладення штрафу, якою за не виконання рішення суду на Управління накладено штраф у розмірі 5 100,00 грн.
Зі змісту вказаної постанови слідує, що згідно листа №0800-0801-8/82036 від 19.08.2025, № 0800-0801-5/107046 від 18.09.2025 та №0800-0801-5/121879 від 03.10.2025 ГУ ПФУ в Запорізькій області державного виконавця повідомлено, що на виконання рішення суду та з метою розрахунку пільги з користування послугами для вивезення рідких нечистот у розмірі 0,76 куб.метра Головним управлінням було зроблено запит до єдиного надавача вказаної послуги у Долинський сільській територіальній громаді, до яких належить населений пункт - с. Розумовка щодо розміру тарифу на вказану послугу. Враховуючи, що листом від 26.05.2025 надавач послуг повідомив, що така послуга ним не надається, а стягувач, до якого звернулося Головне управління не надав жодного документа, який б свідчив про розмір тарифу на вказану послугу, Головне управління не має змоги обчислити вказану пільгу стягувачу. Щодо нарахування послуги на електропостачання, то стягувач отримує її з 01.07.2024 у розмірі 100 кВт/г на місяць відповідно до абз.2 п.п.6 п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування». Підстави для перегляду її розміру відсутні. Таким чином станом на теперішній перерахунок призначеної з 01 липня 2024 року пільги на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням висновків суду ОСОБА_1 боржником не здійснено.
Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу за невиконання рішення суду у справі №280/11800/24, Управління звернулося до суду з даною позовною заявою із вимогою про її скасування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає №1404-VIII.
Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Приписами частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
За приписами пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Частиною четвертою статті 19 зазначеного Закону на сторону виконавчого провадження покладено обов`язок невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником.
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання ( ч.1 ст. 75 Закону №1404-VIII).
Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Крім цього, системного аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VIII слідує, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Надаючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі №812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження».
Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена Постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі №0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 та від 15 квітня 2020 року у справі №811/1324/18.
В обґрунтування позовних вимог та при поданні апеляційної скарги позивач зазначив, що управлінням фактично проведено перерахунок призначеної ОСОБА_1 з 01 липня 2024 року пільги на оплату житлово-комунальних послуг, втім суд зауважує, що виконуючи судове рішення, Управління не враховувало висновки суду, який у мотивувальній частині рішення зазначив, що «…оскільки за місцем проживання позивача не надається послуга з централізованого постачання гарячої води, то відповідно позивач має право на пільгу у більших розмірах кВт•г на місяць, ніж особи, які мають відповідну послугу та отримують окрему пільгу на користування послугами з постачання гарячої води. Також, суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідачем жодним чином не наведено підстав за яких під час перерахунку розмір пільги позивача на неопалювальний сезон зменшився з 1160,92 грн. до 451,43 грн.».
Не зважаючи на висновок суду, загальний розмір нарахованих ОСОБА_1 пільг на оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням пільги на електропостачання, у період з 01.07.2024 склав: 01.07.2024 – 30.09.2024 – 1353 грн (451 грн на місяць); 01.10.2024 – 31.10.2024 – 2356,67 грн.; 01.11.2024 – 31.03.2025 – 20714,20 грн (4142,84 грн на місяць); 01.04.2025 – 30.04.2025 – 2297,14 грн; 01.05.2025 – 30.06.2025 – 1355 грн (451 грн на місяць), щоне відповідає висновкам, викладеним в судовому рішенні.
Крім того, того з метою виконання рішення суду в частині нарахування пільги вивезення рідких нечистот Управління листом від 19.06.2025 звернулось до ОСОБА_1 з проханням надати будь-які документи (рахунки, листи, довідки, договори тощо) з яких було б можливо встановити розмір тарифу з надання послуги на вивезення рідких нечистот. Проте, на сьогодні такі документи не були надані, що унеможливлює розрахунок пільги з вивезення рідких нечистот.
Відповідно до листа від 18.09.2025 №0800-0801-5/107046 Управління повідомило, що з метою розрахунку пільги з користування послугами для вивезення рідких нечистот у розмірі 0,76 куб.метра Головним управлінням було зроблено запит до єдиного надавача вказаної послуги у Долинський сільській територіальній громаді, до яких належить населений пункт - с. Розумовка щодо розміру тарифу на вказану послугу. Враховуючи, що листом від 26.05.2025 надавач послуг повідомив, що така послуга ним не надається, а стягувач, до якого звернулося Головне управління не надав жодного документа, який б свідчив про розмір тарифу на вказану послугу, Управління не має змоги обчислити вказану пільгу стягувану.
Водночас, суд першої інстанції правильно встановив, що до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження звернення Управління до ОСОБА_1 або Долинської сільської територіальної громади із відповідними запитами.
Крім того, судом встановлено, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2025 у справі № 280/11800/24 було встановлено судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2025 по справі №280/11800/24, та зобов`язано Управління подати до Запорізького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2025 по справі №280/11800/24.
За результатами розгляду звіту суб`єкта владних повноважень, Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 14.11.2025 у справі №280/11800/24, яка набрала законної сили 14.11.2025, відмовив у прийнятті звіту Управління про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2025 по справі №280/11800/24 та встановив новий строк для подання звіту.
Встановлені у межах розгляду даної справи обставини у повному обсязі спростовують наведені позивачем доводи апеляційної скарги, оскільки обставини, які зумовили звернення до суду з позовом у данній справі, були предметом судової оцінки у межах розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18.02.2025 по справі №280/11800/24, за наслідками чого суд дійшов висновку про те, що рішення суду у справі №280/11800/24 в частині нарахування ОСОБА_1 пільги та послуги з вивезення рідких нечистот не виконано не з вини Управління, проте, в іншій частині щодо нарахування пільги на послуги з електропостачання Управлінням з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні від 18.02.2025 по справі №280/11800/24, не виконано, а отже спростовують твердження позивача про виконання ним судового рішення у справі №280/11800/24 в повному обсязі, оскільки нарахування пільг на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 , та як наслідок їх розмір, не відповідають змісту судового рішення, яке підлягає обов`язковому виконанню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на дату прийняття спірної постанови боржник не надав державному виконавцеві належного підтвердження виконання за виконавчим документом у спосіб та порядку, визначені рішенням суду/виконавчим документом.
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності винесення органом державної виконавчої служби спірної постанови від 22.10.2025 ВП №78740328 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.
Колегія суддів зауважує, що частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За приписами ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або з принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
ЄСПЛ у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров